Chess

Chess és un musical amb llibret de Richard Nelson, lletres de Tim Rice i Björn Ulvaeus i música de Björn Ulvaeus i Benny Andersson, antics membres d'ABBA. La trama gira al voltant d'un triangle amorós entre dos jugadors d'escacs, un d'estatunidenc i un altre de soviètic, enmig d'un campionat del món d'escacs, i la dona que exerceix de mànager d'un i que s'enamora de l'altre; tot enmig del context de la Guerra Freda entre els Estats Units i la Unió Soviètica, durant la qual ambdós països volien guanyar els títols mundials d'escacs per motius propagandístics. Tot i que cap dels personatges no prova de representar ningú en concret, el caràcter de l'americà va basar-se lleugerament en el del Gran Mestre Bobby Fischer, i alguns elements de la història podrien estar inspirats en les carreres dels Grans Mestres soviètics Víktor Kortxnoi i Anatoli Kàrpov.

Seguint l'esquema de "Jesus Christ Superstar" i "Evita", es publicà un àlbum conceptual de gran èxit el 1984. La primera producció teatral de "Chess" s'estrenà al West End londinenc el 1986, representant-se durant 3 anys. El 1988 s'estrenà una versió molt alterada a Broadway, que només va estar dos mesos en cartell. "Chess" és sovint revisada per a noves produccions, moltes de les quals intenten unir elements de les versions de Londres i de Nova York; tot i això, mai no s'ha realitzat encara cap gran revival ni al West End ni a Broadway.

En una enquesta entre l'audiència de la BBC Radio 2 sobre els Musicals Essencials britànics, "Chess" va situar-se en la setena posició.


Hiro Mashima

és un dibuixant de manga japonès conegut bàsicament pel seu manga de fantasia "The Groove Adventure Rave", publicat a la revista "Shōnen Magazine" de Kodansha des de 1999 fins al 2005. Més endavant, el manga va tenir una versió anime, però va ser cancel·lada abans de completar la sèrie.

El 2003, va recollir alguns dels seus one-shots en dos volums: "Mashima-en-" Vol.1 i 2. Aquestes històries eren, entre d'altres, "Cocona", "Xmas Hearts" i "Fairy Tail", una mena de prototip per a la seva última obra.

El 2006, va començar la sèrie que continua fent avui en dia, un altre manga de fantasia anomenat "Fairy Tail", publicat a la "Shōnen Magazine" de Kodansha, la qual ha tingut una adaptació en un anime i s'emet a "TV Tokyo" des de l'octubre de 2009. Durant aquest mateix any, també va publicar el one-shot "Monster Soul".

En Hiro Mashima va ser un convidat important a la Convenció Internacional de Còmics de San Diego del 2008. Té una filla.

Els personatges principals de les serialitzacions Hiro Mashima s'anomenen per les estacions com per exemple:
* RAVE (Haru=Primavera)
* Fairy Tail (Natsu=Estiu)
* Monster Soul (Aki=Tardor)
* Monster Hunter Orage (Shiki=Quatre Estacions)


The Blues

Martin Scorsese Presents... The Blues és una sèrie de documentals dirigits per Martin Scorsese creats en ocasió del 100 aniversari del blues. L'any 2003 ha estat declarat «any del blues» als Estats Units. Scorsese ha volgut donar la possibilitat a alguns dels cineastes més creatius d'expressar la seva passió per aquesta música.

Ha sortit una col·lecció de 7 pel·lícules que havia de permetre als més joves de descobrir el blues, d'apreciar-ne el geni, de veure’n l'origen (la lluita contra l'esclavitud) i de comprendre'n les relacions amb la música que escolten.
# "The Soul of a Man" de Wim Wenders
# "La Route de Memphis" de Richard Pearce
# "Feel Like Going Home" de Martin Scorsese
# "Devil's Fire" de Charles Burnett
# "Red, White and Blues" de Mike Figgis
# "Godfathers and Sons" de Marc Levin
# "Piano Blues" de Clint Eastwood

Seguiria una sèrie d'àlbum musicals de compilació, un habitual amb les músiques dels documentals ("The best of the blues"), però també d'altres sobre els bluesmen contemporanis (Taj Mahal, Keb Mb...)
* Martin Scorsese Presents
* Martin Scorsese Presents The Blues: Jimi Hendrix


Institut Niels Bohr

LInstitut Niels Bohr, conegut com a NORDITA (acrònim danès de "Nordisk Institut for Teoretisk (Atom)fysik"; en català "Institut Nòrdic de Física Teòrica"), és una organització internacional per a la investigació en física teòrica fundada el 1957 per Niels Bohr i el ministre suec Torsten Gustafsson.

En els seus inicis estava localitzat a Copenhaguen però es va traslladar a Estocolm durant la tardor del 2006. Les seves principals àrees d'investigació són astrofísica, biofísica, matèria condensada i física de partícules.


Abdul Qasem al-Khoy

Abdul Qasem al-Khoy, de vegades transcrit Abu al-Qasim al-Khoei —en àrab أبو القاسم الموسوي الخوئي, "Abū l-Qāsim al-Mūsawī al-Ḫuwaʾī"; en persa ابوالقاسم خویی) (Khoy, nord de Pèrsia, 1900 - Bagdad, Iraq, 9 d'agost de 1992) fou un "gran aiatol·là" imamita i un referent religiós ("marja"), considerat fins a la seva mort com un gran guia espiritual per molts xiïtes.

Era membre d'una família d'origen azarita; es considerà que era descendent del profeta Muhàmmad des del mateix dia del seu naixement, i fou entronitzat sacerdot als quinze anys; aleshores es traslladà a viure a Najaf, on passà gran part de la seva vida venerant la figura d'Alí ibn Abi-Tàlib, cosí i gendre del Profeta i pare del corrent xiïta de l'islam.

El 1970, després de la mort de l'aiatol·là Moixen al-Hakim, es convertí en la principal autoritat i font de referència dels xiïtes en tots els aspectes de la seva vida, polítics, socials, culturals. Entre els seus deixebles directes cal citar al xeic Fadllallah, líder religiós dels xiïtes pro iranians, del Líban, i l'imam Musa as-Sadr, cap espiritual de la comunitat xiïta libanesa, així com el que va ser imam dels xiïtes iraquians. Mohamed Bakrs as-Sadr, que el 1980 fou executat pel règim baasista de l'Iraq, acusat de connivència amb la revolució fonamentalista que a l'Iran també dirigia l'imam xiïta Khomeini.

Convertit en un dels portaveus d'aquell corrent islàmic, que representa quasi el 20% dels musulmans, oposat al sunnisme, després de la revolta de la comunitat xiïta que seguí al final de la guerra del Golf, el març de 1991, al-Khoy va comparèixer en la televisió oficial iraquiana al costat del dictador Saddam Hussein, agraint-li en persona la seva gestió governamental a favor del poble.

En els mitjans islàmics es considerà que l'aiatol·là era virtual presoner del règim de Bagdad i instrumentalitzat pels plans del dictador recentment derrotat per la coalició internacional organitzada després de la invasió de Kuwait, l'estiu de 1990.

Des de Teheran, l'ortodòxia xiïta, representada per Ali Khamenei, indicà que “el nostre estimat imam al-Khoy ha rebut xantatge, qui sap si amb l'extermini de la comunitat xiïta a l'Iraq”.

Abdul Qasem al-Khoy va escriure més de noranta llibres de teologia xiïta i era tingut com el més profund coneixedor d'aquest corrent religiós.


Millennium Tower

Millennium Tower és un gratacel de 60 plantes i 285 metres (935 peus) situat en Dubai, Unió dels Emirats Àrabs. Va ser inaugurat en 2006 i és d'ús residencial. L'edifici conté 301 apartaments de tres habitacions i 106 apartaments amb dos dormitoris. Situat al costat de la torre es troba un estacionament de 10 plantes amb 471 estacionaments.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Fort Marlborough

El Fort Marlborough és una fortalesa situada al costat de la bocana del port de Maó, a la Cala de Sant Esteve, dins el municipi menorquí d'Es Castell. Va ser construït pels britànics entre 1710 i 1726, que li van donar el nom del general més destacat de l'època, "Sir" John Churchill, duc de Marlborough, al qual els seus enemics francesos van immortalitzar en una cançó infantil com a "Mambrú", simplificant-ne la pronunciació.

Una bona part de la fortificació està excavada a la roca, de manera que queda gairebé mimetitzada amb el paisatge. La finalitat de la galeria d'entrada, la galeria de contraescarpa que rodeja el foso i les contramines que surten radialment d'aquesta tenien com a objectiu protegir el recinte central i les seves quatre peces d'artilleria. Aquestes peces són emplaçades en plataformes semicirculars per l'artilleria a barbeta.

Actualment, l'interior alberga una exposició amb mitjans moderns i sistemes audiovisuals, però de manera respectuosa amb el monument, que mostra la vida a Menorca als segles XVII i XVIII, quan l'illa era un port mediterrani cobdiciat especialment per pirates (Barbarossa, Mustafà, Piali, etc.) i pels britànics, que desitjaven poder tenir un port a la mediterrània.


La sardana de les monges

La sardana de les monges és una composició per a veus mixtes d'Enric Morera sobre un poema d'Àngel Guimerà.

L'estrenà l'Orfeó Gracienc el 2 demarç de 1919 al Teatre Eldorado de Barcelona, i entrà tot seguit al repertori de quasi tots els orfeons. La Principal de Peralada n'estrenà la versió per a cobla de deu instruments, tal com Morera volia. Les altres cobles hi han afegit la part del trombó.

La sardana va ser prohibida durant la dictadura de Primo de Rivera (1922-1930), la qual cosa va incrementar la seva popularitat durant la instauració de la República el 1931 i durant la guerra.


Cristian Tello i Herrera

Cristian Tello i Herrera (Sabadell, 11 d'agost de 1991) és un futbolista professional català que juga a la posició d'extrem amb el Reial Betis.


Giuseppe Kaschmann

Giuseppe Kaschmann (Lussimpiccolo, Província d'Ístria, ara, Malí Lošinj, 14 de juliol de 1847 - Roma, 7 de febrer de 1925) fou un baríton italià.

Després d'estudiar a Roma, feu el seu debut a Zagreb el 1869. Després va cantar a Torí, Itàlia en el rol d'Alfonso de "La favorita" més també a Venècia, Roma, Trieste i a La Scala de Milà, on feu el seu debut el 1878 en el rol del marquès de Posa de "Don Carlo" de Verdi.

El (1883-84) inaugurà l'estació operística del Metropolitan, on hi canta "Lucia di Lammermoor", "Don Giovanni" i el "Hamlet" d'Ambroise Thomas, un paper que també cantà a Lisboa i Madrid, i en el Teatro San Carlo, el Teatro Colón (Buenos Aires) i La Fenice i tornà al Metropolitan (1895-96) amb els rols de Kurwenal, Wotan i Telramund.

El seu repertori també inclou l'Escamillo, Ricardo, Severo, Rigoletto, etc. En el seu seixantè aniversari feu els papers de "buffo" tals com Don Bartolo i Don Pasquale de Gioachino Rossini: la seva obra final com a intèrpret fou "Astuzie" de Domenico Cimarosa el 1921.

Els seus pocs enregistraments revelen una veu avellutada de gran bellesa, emprada amb molt estil.


R Horologii

R Horologii (R Hor / HD 18242 / HR 868 / HIP 13502) és un estel variable en la constel·lació del Rellotge. Quan aconsegueix la seva lluentor màxima —magnitud aparent +4,7— és el segon estel més brillant de la seva constel·lació després d'α Horologii. S'hi troba a uns 1000 anys llum de distància del Sistema Solar.

R Horologii és una geganta vermella de tipus espectral M7 IIIe. És una variable Mira la lluentor de la qual oscil·la entre magnitud +4,7 i +14,3, i és una de les variables d'aquest tipus més brillants de l'hemisferi sud. El seu període, de 407,6 dies, sembla haver augmentat amb el temps, ja que anteriorment era de 401,5 dies. Les variables Mira, anomenades així per l'estel Mira (ο Ceti), són estels en els últims estadis de la seva evolució la inestabilitat de la qual prové de pulsacions en la seva superfície que provoquen canvis en el seu color i lluentor. En un futur no gaire llunyà R Horologii expulsarà definitivament les seves capes exteriors i formarà una nebulosa planetària, quedant com a romanent estel·lar una nana blanca al seu centre.

Igual que altres variables Mira com L2 Puppis, S Orionis o U Orionis, R Horologii mostra emissió màser de monòxid de silici.<ref name="BSC">


Giovanni Battista Zeno

Giovanni Battista Zeno, conegut com el "cardenal de Vicenza" (nascut a Venècia, Itàlia, llavors a la República de Venècia l'any 1439 / 1440, i mort enverinat a Pàdua el 8 de maig de 1501) va ser un cardenal italià del . La seva mare era neboda del Papa Eugeni IV i la germana del Papa Pau II i ell era cosí del cardenal Giovanni Michiel (1468).


NGC 1533

NGC 1533 és una galàxia lenticular barrada amb una estructura espiral tènue a la constel·lació de l'Orada. És el setè membre més brillant del grup de l'Orada i primer fora del centre del grup, és envoltat per un vast arc o anell d'H I que és connecta amb IC 2038 i IC 2039. L'anell orbita al voltant 32 kpc del centre.

Utilitzant tant els mètodes de fluctuació de la brillantor superficial (SBF) com de la funció de lluminositat del clúster global (GCLF), la seva distància es va estimar el 2007 entre 19,4 ± 1,1 Mpc i 18,6 ± 2,0 Mpc respectivament. Mitjançant aquests resultats, es dona una distància d'uns 19 milions de parsecs o 62 milions d'anys llum de la terra. El 1970, es va detectar una supernova a NGC 1533.

NGC 1533 va ser descoberta per John Herschel el 5 de desembre de 1834.


Olga Arnau i Sanabra

Olga Arnau i Sanabra és una assessora fiscal i mercantil i política catalana, que exerceix d'alcaldessa de Vilanova i la Geltrú des del juny del 2019 i de presidenta de la Federació de Municipis de Catalunya des del mateix any. Des del 2015 que és regidora a l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú i el 2018 va ser regidoria d'Economia, Empresa i Innovació d'aquesta ciutat. Anteriorment fou fundadora i presidenta del Club Nou Bàsquet Vilanova de la capital del Garraf. És simpatitzant d'Esquerra Republicana de Catalunya.

Arnau va ser elegida alcaldessa de la seva ciutat, substituint la convergent Neus Lloveras i Massana, després d'un pacte "in extremis" entre les formacions independentistes presents al consistori, que va desbancar el socialista Juan Luis Ruiz. Governa amb majoria amb ERC, JuntsxCat i la CUP.


El 26è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 12 al 27 de maig de 1973. La Palma d'Or fou atorgada a "The Hireling" d'Alan Bridges i "Scarecrow" de Jerry Schatzberg. En aquest festival es van afegir dues noves seccions no competitives: "Étude et documents" i "Perspectives du Cinéma Français" (iniciada per la Societat de directors de cinema francès i que durarà fins al 1991).

El festival va obrir amb "Godspell", de David Greene i va tacnar amb "Lady Sings the Blues", de Sidney J. Furie. "Swastika", un documental de Philippe Mora, va obtenir reaccions negatives i va causar disturbis entre el públic mostrant la vida social i quotidiana d'Adolf Hitler. "La montaña sagrada" d'Alejandro Jodorowsky, va crear controvèrsia al festival a causa de la seva representació de violència extrema.


El 32è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 10 al 24 de maig de 1979. La Palma d'Or fou atorgada a "Apocalypse Now" de Francis Ford Coppola, que fou exhibida com a obra inacabada, i "Die Blechtrommel" de Volker Schlöndorff.

El festival va obrir amb "Hair", dirigida per Miloš Forman i va acabar amb "À nous deux", dirigida per Claude Lelouch.

Françoise Sagan, el President del Jurat, va suscitar una controvèrsia quan es va queixar de que Robert Favre Le Bret, president del Festival, havia deixat el seu paper i havia exercit pressió sobre el jurat per la selecció de la pel·lícula de Coppola, mentre havia defensat "Die Blechtrommel" a l'últim minut de la competició. Finalment, la Palma d'Or es va concedir a ambdues pel·lícules.


El 33è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 9 al 23 de maig de 1980. La Palma d'Or fou atorgada a "All That Jazz" de Bob Fosse i "Kagemusha" d'Akira Kurosawa.

El festival va obrir amb "Fantastica", dirigida per Gilles Carle i va tancar amb "Sono fotogenico", dirigida per Dino Risi. L'exhibició de la pel·lícula "Stàlker" d'Andrei Tarkovsky fou interrompuda per una vaga d'electricistes.


El 34è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 13 al 27 de maig de 1981. La Palma d'Or fou atorgada a "Człowiek z żelaza" d'Andrzej Wajda. El festival va obrir amb "Tre fratelli" de Francesco Rosi i va tancar amb "Honeysuckle Rose", de Jerry Schatzberg.


El 36è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 9 al 23 de maig de 1983. La Palma d'Or fou atorgada a "Narayama Bushiko" de Shōhei Imamura.

En 1983 es va inaugurar el "Palais des Festivals et des Congrès", el nou edifici dels principals esdeveniments del festival. Inicialment, molts el van descriure com "una casa de blocs de formigó horrible", anomenant-lo "el búnquer". El festival va obrir amb "The King of Comedy", dirigida per Martin Scorsese i va tancar amb "WarGames", dirigida per John Badham.


Kolona

El jaciment arqueològic de Kolona (en grec, Κολώνας) és un jaciment situat en un pujol de l'illa d'Egina, Grècia.

Se situa a la zona nord-oest de l'illa, en les proximitats de la moderna ciutat d'Egina. El nom de Kolona li'l van posar marins italians que tenien com a referència les columnes del temple d'Apol·lo que podien albirar en aquest lloc.


El 37è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme de l'11 al 23 de maig de 1984. La Palma d'Or fou atorgada a "París, Texas" de Wim Wenders.

El festival va obrir amb "Fort Saganne", dirigida per Alain Corneau i va tancar amb "The Bounty", dirigida per Roger Donaldson. Durant aquest festival, un grup privat, sota el patrocini de les autoritats del festival, va organitzar un acte paral·lel amb tràilers de pel·lícules. Un jurat francès, presidit per Saul Bass, va concedir el seu gran premi al tràiler de "Flashdance".


Bosc Comunal d'Escaró

El Bosc Comunal d'Escaró és un bosc de domini públic del terme comunal d'Escaró, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. És un bosc d'1,9 km², situat a l'extrem sud-oest del terme d'Escaró, al límit amb el de Nyer. És a ponent del Bosc Estatal de Tres Estelles i al nord-oest del Pic de Tres Estelles. El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna d'Escaró, atès que es bosc és propietat comunal. Té el codi F16235K dins de l'ONF ("Office national des forêts").


(2261) Keeler

(2261) Keeler és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides, descobert el 20 d'abril de 1977 per Arnold Klemola des de l'Observatori Lick, Califòrnia, Estats Units.

Provisionalment va ser designat com 1977 HC. Va ser anomenat Keeler en honor a l'astrònom nord-americà James Edward Keeler.


Cap de Xiva

Cap de Xiva és una estàtua representant a Xiva feta de gres. Aquesta estàtua fou creada durant el al Vietnam. L'estàtua mesura 40 cm d'alçària, 21,9 cm d'amplària i 44,5 cm de llarg. Xiva és considerat com una de les tres deïtats principals en la religió hindú junt a Vixnu i Brama. Col·lectivament, aquests tres déus són anomenats "trimurti" en l'hinduisme, sent considerats les deïtats supremes i les creadores de l'univers segons els mites hindús. Les escultures fetes de gres de Xiva, com aquesta, són comunes a l'arquitectura dels temples hindús durant el període Txampa al Vietnam meridional i central. El 2014 va ser adquirida pel Museu Metropolità d'Art de Nova York.


Spotlight Sadie

Spotlight Sadie és una pel·lícula muda de la Goldwyn Pictures dirigida per Laurence Trimble, i interpretada per Mae Marsh i Wallace MacDonald, entre altres. Va ser estrenada el 6 d'abril de 1919. La pel·lícula va tenir com a títol alternatiu "The Saintly Show Girl". Es considera una pel·lícula perduda.


John David Battaglia

John David Battaglia Jr. (2 d'agost de 1955 – 1 de febrer de 2018) va ser un assassí convicte nord-americà que va ser executat per l'assassinat de les seves dues filles en l'estat de Texas. Battaglia va assassinar a trets a les seves filles Faith i Liberty Battaglia, de 9 i 6 anys respectivament, el 2 de maig de 2001, com una "última venjança" contra la seva exesposa Mary Jean Pearle, qui intentava empresonar-ho.

Battaglia va ser condemnat a mort i finalment executat per injecció letal l'1 de febrer de 2018.


The View

«The View» és l'únic senzill extret de l'àlbum "Lulu", realitzat en col·laboració pels estatunidencs Lou Reed i Metallica, i publicat el 27 de setembre de 2011.

El videoclip fou dirigit per Darren Aronofsky i estrenat el 3 de desembre de 2011, on apareixen tan Lou Reed com Metallic tocant una versió més curta de la cançó.


NGC 869

NGC 869 és un cúmul obert localitzat a 7600 anys llum en la constel·lació de Perseu. El cúmul té una edat aproximada de 13 milions d'anys. És el més occidental del Doble Cúmul amb NGC 884. Localitzats en l'associació Perseu OB1 tots dos cúmuls estan físicament un prop de l'altre, a solo uns centenars d'anys llum de distància. Els cúmuls van ser registrats per primera vegada per Hiparc de Nicea, però és probable que es coneguin des de l'antiguitat.

El Doble Cúmul és un favorit dels astrònoms aficionats. Aquests cúmuls brillants sovint es fotografien o s'observen amb petits telescopis. Fàcils de trobar, són visibles a simple vista entre les constel·lacions de Perseu i Casiopea com una taca brillant en el cel d'hivern de la Via Làctia.

Amb petits telescopis el cúmul apareix com un bell conjunt d'estels brillants localitzats en un ric camp estel·lar. Dominat per estels blaus brillants el cúmul també alberga uns quants estels taronges que afegeixen interès visual.

De vegades conegut com a "h Per" aquesta denominació probablement es refereix a un estel proper més tènue.


The Last Man on Earth

The Last Man on Earth és una pel·lícula de terror i ciència-ficció italo-nord-americana del 1964, dirigida per Ubaldo Ragona i Sidney Salkow i protagonitzada per Vincent Price. La història està basada en la novel·la "Sóc llegenda" de Richard Matheson, qui va ajudar a escriure el guió amb el pseudònim "Logan Swanson". Els altres guionistes van ser William Leicester, Furio M. Monetti i Ragona. És la primera adaptació cinematogràfica de la famosa novel·la de Matheson.


La 12a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia (aleshores oficialment "Premios San Jorge") va tenir lloc el 23 d'abril de 1968, patrocinada pel "Cine Forum" de RNE a Barcelona dirigit per Esteve Bassols Montserrat i Jordi Torras i Comamala. La llista de premiats es va fer pública el 2 d'abril.

L'entrega va tenir lloc al Cine Alcázar de Barcelona i presidida pel delegat d'Informació i Turisme, José Luis Fernández, pel director de RNE i delegat de TVE a Barcelona, Jorge Arandes, i el delegat del Servei de Règim Interior i Relacions Públiques de l'Ajuntament de Barcelona, Esteve Bassols. Hi assistiren Geraldine Chaplin, Ludmila Tcherina, Lucía Bosé, Mary Santpere i Ángel de Andrés Miquel. I la recaptació obtinguda fou destinada a la campanya benèfica de la RNE. Després de l'entrega es va projectar la pel·lícula "Bonnie i Clyde", dirigida per Arthur Penn i protagonitzada per Faye Dunaway i Warren Beatty.


Jordi Ribas Vilanova

Jordi Ribas Vilanova (Berga, 23 d'abril de 1958), és un exjugador de bàsquet català. És pare del també jugador de bàsquet Pau Ribas.

Es va formar a les categories inferiors del Club Joventut Badalona, amb qui va debutar a la màxima categoria del bàsquet nacional la temporada 1976-77. Va jugar a Badalona fins al 1982, a excepció de la temporada 1980-81 que la va disputar al Náutico de Tenerife, al ser destinat a Santa Cruz a realitzar el servei militar. Amb el club verd-i-negre es va proclamar campió de la lliga espanyola la 77-78, i va ser semifinalista de la Copa Korac, de la Recopa d'Europa i tres vegades a la Copa del Rei en les cinc temporades que va jugar a la Penya. Després va jugar al CB Premià, de Primera B, fins a l'any 1986, i una darrera temporada a l'APD Mataró on es va retirar del bàsquet en actiu.


Pol Morillas i Bassedas

Pol Morillas i Bassedas (1982) és un professor i politòleg, director del Centre d'Estudis i Documentació Internacionals a Barcelona (CIDOB) des del setembre de 2018.

Doctor en Ciència Política, Polítiques Públiques i Relacions Internacionals per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i Màster en Relacions Internacionals per la London School of Economics. Exerceix com a professor associat a la UAB, responsabilitzant-se de la docència en Política Exterior Europea i Teoria de les Relacions Internacionals. És també membre de l'Observatori de Política Exterior Europea. Anteriorment, havia ocupat els càrrecs de cap de l'Àrea de Polítiques Euro-Mediterrànies a l'Institut Europeu de la Mediterrània (IEMed), coordinador del Comitè Polític i de Seguretat del Consell de la Unió Europea i assessor en Acció Exterior al Parlament Europeu.

Com a expert en política europea i política exterior, ha publicat nombrosos articles d'investigació en revistes acadèmiques i ha participat en think tanks. També ha publicat articles d'opinió sobre les dinàmiques d'integració europea, l'evolució institucional de l'acció exterior de la UE, la Política Exterior i de Seguretat Comuna, les estratègies de seguretat de la UE i les relacions euromediterrànies. Entre d'altres, cal destacar "Strategy-Making in the EU. From Foreign and Security Policy to External Action" publicat per l'editorial "Palgrave Macmillan".

El 14 de setembre del 2018 el patronat del CIDOB (Barcelona Centre for International Affairs) va nomenar a Pol Morillas com a nou director de l'entitat en substitució de Jordi Bacaria i Colom. Morillas, que va ser escollir mitjançant un concurs internacional, era investigador sènior per a Europa i subdirector de recerca de l'entitat.


Carmen Juares Palma

Carmen Juares Palma (Alianza, Hondures, 1986) és una integradora social i activista social catalana d'origen hondureny. Ha pres part en múltiples iniciatives en el camp dels drets laborals, el feminisme i l'antiracisme. És cofundadora de l'associació Mujeres Migrantes Diversas de treballadores de la llar i les cures. La intervenció de Juares al pregó de les Festes de la Mercè de Barcelona l'any 2018 va generar un considerable interès mediàtic i va contribuir a una major sensibilització sobre les condicions laborals de les treballadores de la llar a l'estat espanyol. El 2019 va ser una de les impulsores de la campanya «Actualització pendent» a favor de la diversitat i dels drets civils i en contra del racisme.


Diario 16

Diario 16 va ser un periòdic espanyol amb seu a Madrid, que va existir des de 1976 fins a 2001.

Va ser fundat pels editors de la revista "Cambio 16." El primer número es va publicar el 18 d'octubre de 1976, la qual cosa en va fer –després de "El País"– en un dels primers diaris creats en acabar la dictadura de Francisco Franco. La línia editorial es va caracteritzar per defensar les llibertats civils i els drets individuals i es va convertir en un símbol de la Transició espanyola. Per la seva redacció han passat destacats periodistes com Juan Tomás de Salas (fundador), Miguel Ángel Aguilar, Gregorio Morán, Francisco Cerecedo, Pedro J. Ramírez, Federico Jiménez Losantos, Justino Sinova, González Urbaneja i José Luis Gutiérrez, entre altres.

El diari es va fer popular gràcies als reportatges de recerca, destapant la Operació Galàxia i el cas GAL. Però al començament de la dècada de 1990 va començar a sofrir dificultats econòmiques, afectat per la sortida de Pedro J. Ramírez de la direcció i la creació posterior d"'El Mundo", que li va arrabassar bona part dels seus lectors. En 1997 va presentar una declaració de fallida voluntària, però es va aconseguir que el Grupo Voz adquirís la capçalera el gener de 1998. Malgrat això, els problemes van persistir i "Diario 16" va deixar de publicar-se el 7 de novembre de 2001.


Isolina Porcell i Mas

Isolina Porcell i Mas (Barcelona, 1837 - ibídem, 23 de setembre de 1865) fou una actriu i soprano catalana.

Fou filla del músic Francesc Porcell i Guàrdia, nascut a Palma de família catalana, i de la cantant Caterina Mas i Monfredi, coneguda com a Caterina Mas-Porcell. Isolina va debutar amb 17 anys, l'any 1854, i va continuar cantant fins al 1862, habitualment al costat de la seva mare.

Al Gran Teatre del Liceu apareix el seu nom per primer cop en la temporada 1859-1860, debutant el dia 1 d'octubre de 1859 en "L'assedio di Leida," d'Errico Petrella. Aquella temporada va participar en "Il trovatore", "I lombardi" i "La traviata," de Verdi, "Lucia di Lammermoor," de Gaetano Donizetti i "Saffo," de Giovanni Pacini. La temporada següent va participar en diverses òperes, entre les repeticions i les que interpretava de nou: "Nabucco," de Verdi, i "La muta di Portici" (versió italiana de "La Muette de Portici"), de Daniel Auber. La temporada 1861-1862 va incloure en el seu repertori "La favorita" (en italià), de Donizetti, i "Rigoletto," de Verdi. La temporada següent va afegir-hi "Giuditta," d'Achille Peri, en la seva estrena al Liceu, "La sonnambula," de Vincenzo Bellini, "I due Foscari" i "Ernani," de Verdi. En la temporada 1863-1864, darrera temporada en la qual cantaria al Liceu, va participar, pel que fa a obres noves per a ella, en l'estrena al teatre de "Jone," d'Errico Petrella, en la "Norma," de Bellilni, "Il giuramento," de Saverio Mercadante, "Il ritorno di Columella," de Vincenzo Fioravanti i "L'elisir d'amore," de Donizetti.

Va morir de tuberculosi el 23 de setembre de 1865. El seu pare li va dedicar un vals i una simfonia, anomenats "Isolina". La seva mare va reaparèixer al Liceu, després de la mort de la filla, el 5 de desembre del mateix any interpretant "Gli Ugonotti," de Giacomo Meyerbeer.


Yukito Kishiro

Yukito Kishiro (en japonès, 木城 ゆきと) (Tòquio, 20 de març de 1967) és un mangaka japonès. És més conegut per ser l'autor de la sèrie "GUNNM" (銃夢, Alita, àngel de combat).


PicsArt

PicsArt "Photo Studio" és una aplicació d'edició, collage i dibuix d'imatges i una xarxa social. PicsArt permet als usuaris prendre i editar imatges, dibuixar amb capes i compartir les seves imatges amb la comunitat de PicsArt i en altres xarxes com Facebook i Instagram. L'aplicació està disponible en dispositius mòbils amb iOS, Android i Windows. També està disponible per a ordinadors amb Windows 8.1 o superior. La companyia ha rebut més de 45 milions de dòlars en finançament de risc de Sequoia Capital, Insight Venture Partners i altres.


Artilleria de Catalunya

L'Artilleria de Catalunya fou una unitat militar de l'Exèrcit Regular de Catalunya durant la Guerra de Successió.

L'artilleria es va organitzar en juliol de 1713 com a unitat regimental sota el comandament del general valencià Joan Baptista Basset, que també comandà els enginyers.

La unitat disposava de 123 canons de bronze de 24 lliures, 64 de ferro de 24 lliures, 23 morters, 10 pedrers de bronze i 28 pedrers de ferro, desplegats en cinc companyies de seixanta artillers cadascuna, comandats per 6 capitans, 5 tinents, 11 conestables i 3 bombarders, bàsicament desplegats a Barcelona, els artillers disposaven d'un important parc d'artilleria amb peces de bronze de bona qualitat fabricada a la foneria del peu de les Rambles, mentre que moltes de les peces de ferro s'havien fabricat a la foneria de les Drassanes Reials de Barcelona. Les companyies d'artilleria estaven nodrides, en bona part, per artillers i bombarders mallorquins, d'una altíssima reputació, guanyada en els enfrontaments contra els otomans, i que empraven projectils de metralla. Va defensar la ciutat durant el Setge de Barcelona.


El mal querer

El mal querer és el segon àlbum d'estudi de la cantant catalana Rosalía, publicat el 2 de novembre de 2018. Signat per Sony Music, el disc fou compost per ella mateixa i produït per El Guincho. Presentat com un àlbum experimental i conceptual, gira entorn del desamor, a una relació tòxica i al no saber estimar. La idea original en què s'inspira aquest treball prové d'una novel·la anònima occitana datada del , "Flamenca", que relata la història d'una dona que es casa amb un home que degut a la gelosia l'acaba empresonant. El disc està presentat com una novel·la en què cada cançó representa un capítol i el disc en conjunt suposa un viatge per fases: l'enamorament, l'inici de la gelosia, el patiment i, finalment, l'empoderament de la dona.

Abans del llançament de l'àlbum, Rosalía n'avançà tres senzills: «Malamente», el maig del 2018; «Pienso en tu mirá», el juliol del mateix any; i «Di mi nombre», a l'octubre, que es convertiren en èxits virals degut a l'estètica trencadora i el simbolisme poètic. Fou amb el seu primer single, «Malamente», i més tard amb el videoclip d'aquesta cançó, amb el que l'artista aconseguí ressò internacional, convertint-se en una de les cançons més influents de l'any 2018. La data del llançament del disc fou anunciada a Times Square a una pantalla gegant, però fou la pròpia Rosalía amb una publicació a l'Instagram, una xarxa social des d'on l'artista gaudeix de molta popularitat, on va revelar els diferents capítols d"El mal querer."

"El mal querer" fusiona les influències de flamenc clàssic i els sons urbans més moderns, amb una producció actual pròpia del pop i del trap, caracteritzada per l'ús de "samplers", "autotunes", sintetitzadors, teclats i determinades línies de baix.


(3297) Hong Kong

(3297) Hong Kong és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides, descobert el 26 de novembre de 1978 per l'equip de l'Observatori de la Muntanya Porpra de Nanquín, Xina.

Provisionalment va ser anomenat com a 1978 WN14. Fou anomenat Hong Kong en homenatge a l'illa xinesa de Hong Kong.


Charles Leclerc

Charles Leclerc (Montecarlo, Mònaco; 16 d'octubre de 1997) és un pilot d'automobilisme monegasc. És pilot de la Scuderia Ferrari en la Fórmula 1 des del 2019.

Fou campió del Campionat de Fórmula 2 de la FIA amb l'equip Prema, i pilot d'Alfa Romeo Sauber F1 Team la temporada 2018.Al setembre del 2018, es va confirmar que Leclerc seria company de Sebastian Vettel i substitut de Kimi Raikkonen a la Ferrari a partir de 2019.


(1090) Sumida

(1090) Sumida és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per Okurō Oikawa des de l'observatori astronòmic de Tòquio, Japó, el 20 de febrer de 1928.

Inicialment va rebre la designació de 1928 DG. Més tard es va anomenar pel Sumida, un riu del Japó.

Està situat a una distància mitjana del Sol de 2,36 ua, podent acostar-s'hi fins a 1,841 ua i allunyar-se'n fins a 2,879 ua. Té una inclinació orbital de 21,51° i una excentricitat de 0,2201. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 1324 dies.


Camperols lleonesos

Camperols lleonesos és una de les obres més representatives de l'etapa de maduresa del pintor valencià Joaquim Sorolla i Bastida
(1863-1923). Està pintada a l'oli sobre llenç i les seves dimensions són de 198,6 × 253,6 cm.


Hill Street Blues

Hill Street Blues (distribuïda a Espanya com a "Canción triste de Hill Street") va ser una sèrie dramàtica de trama policial emesa per la cadena de televisió NBC entre els anys 1981 a 1987, amb un total de 146 episodis. Va ser un èxit de crítica i va fixar noves línies per a les sèries produïdes als Estats Units.


The Upside

The Upside és una pel·lícula estatunidenca de comèdia dramàtica de 2017 dirigida per Neil Burger i escrita per Jon Hartmere. És un remake de la pel·lícula francesa de 2011 "Intocable", que estava inspirada en la vida de Philippe Pozzo di Borgo. El film segueix un multimilionari paralític (Bryan Cranston) que té una amistat poc comú amb un condemnat en llibertat condicional (Kevin Hart) al qual contracta perquè cuide d'ell. Nicole Kidman, Golshifteh Farahani, i Julianna Margulies també apareixen. És el tercer remake de "The Intouchables" després del film telugu "Oopiri", i el film argentí "Inseparables" (2016).

Es va estrenar als cinemes dels Estats Units l'11 de gener de 2019. "The Upside" va recaptar 122 milions de dòlars a nivell mundial i va rebre crítiques de tot tipus dels crítics, que van elogiar la química dels actors protagonistes, però que alhora també consideraven que la història era previsible i tòpica.


The Curse of La Llorona

The Curse of La Llorona (també coneguda com The Curse of the Weeping Woman en alguns mercats) és una pel·lícula estatunidenca de terror sobrenatural de 2019 dirigida per Michael Chaves en el seu debut com a director, i escrita per Mikki Daughtry i Tobias Iaconis. És la sisena pel·lícula en l'Univers The Conjuring. Basada en la història del folklore mexicà La Llorona, la cinta està protagonitzada per Linda Cardellini, Raymond Cruz i Patricia Velásquez, i segueix una mare el 1973 a Los Angeles que ha de salvar els seus fills d'un esperit malèvol que tracta de segrestar-los. El film va ser produït per James Wan a través de la seua Atomic Monster Productions.

La pel·lícula va tindre una preestrena a South by Southwest el 15 de març de 2019, i es va estrenar als cinemes dels Estats Units el 19 d'abril de 2019. Va recaptar 123 milions de dòlars a nivell mundial i comptava amb un pressupost de 9 milions de dòlars. La pel·lícula va rebre crítiques majoritàriament negatives.


Tyler Blackburn

Tyler Blackburn (12 d'octubre de 1986, Burbank, Califòrnia, Estats Units) és un actor, cantant i model estatunidenc. És conegut per interpretar el personatge de Caleb Rivers a la sèrie d'ABC Family "Pretty Little Liars" i "Ravenswood".


Ebba Jungmark

Ebba Jungmark (Suècia, 10 de març de 1987) és una atleta sueca especialitzada en la prova de salt d'altura, en la qual va aconseguir ser subcampiona mundial en pista coberta el 2012.


Richard O'Sullivan

Richard O'Sullivan (Chiswick, Middlesex, Regne Unit, 7 de març de 1944) és un actor anglès.


Baltasar B. Samper

Baltasar B. Samper (Barcelona, 9 de gener de 1938) és un pintor català, afincat a Islàndia.
Net del poeta mallorquí Baltasar Samper i Marquès, i pare del director  de cinema islandès Baltasar Kormákur Samper, va decidir en 1961, als 23 anys, i després d'acabar els estudis de Belles Arts, trencar els seus lligams amb un país en què el confés catalanisme dels Samper era una amenaça, a la qual s'unia una difícil situació familiar.

La trobada casual amb Álfrún Gunnlaugsdóttir, una jove islandesa que estudiava Filosofia i Lletres a Barcelona, va ser determinant: ella li va parlar de les bones expectatives per prosperar que existien al seu país, especialment treballant en la pesca de l'areng, a l'Àrtic. En tot just 12 mesos, va amassar una fortuna per a l'època, que va gastar en viatjar un any per Europa "veient museus i divertint-se". Va tornar a Islàndia per intentar repetir la jugada, però problemes de salut el van obligar a buscar feina a terra ferma en una agència publicitària.
Llavors va decidir dedicar-se de ple a la seva passió, la pintura, que va compatibilitzar amb la d'il·lustrador en el prestigiós diari Morgunblaðið i la d'escenògraf per al Teatre Nacional islandès.

Des de finals dels anys vuitanta, Samper s'ha dedicat exclusivament a la pintura, camp en el qual gaudeix d'un indubtable prestigi a Islàndia i altres països escandinaus, gràcies a una obra centrada en la mitologia nòrdica que podria definir-se com a figurativa i expressionista.

Ha exposat a Londres i a Alemanya, però mai a Espanya, encara que el seu desig es fer-ho algun dia a Barcelona. També ha exposat diverses vegades als Estats Units.

Amb la seva dona, Kristjana, escultora, Samper ha tingut tres fills que han heretat la vinculació de la família amb l'art. Les seves dues filles, Rebeca Rán, que va estudiar Belles Arts a Barcelona, i Mireia, són pintores com el seu pare. I el seu fill, Baltasar Kormákur, és un destacat director de cinema islandès, conegut per haver dirigit pel·lícules com "101 Reykjavík", "Veritats ocultes, "Les maresmes", Djúpið" ("The Deep"), i "Everest". Samper només té la ciutadania islandesa. Segons ell mateix "podria tenir-la doble, però fins que Catalunya no sigui lliure només en tindrà una". Darrerament, està planejant una exposició a Catalunya; aquesta, però, significaria el retorn a casa". La seva darrera residència és a la casa-estudi de Kópavogur, municipi molt proper a Reikiavik.


Mina El Hammani

Mina El Hammani (Madrid, 28-29 de novembre de 1993) és una actriu espanyola d'origen marroquí, coneguda principalment pel seu paper com "Nadia" a la sèrie de Netflix "Élite", i els seus papers com "Nur" a "El Príncipe" (2014) i com "Salima" a "Servir y proteger" (2017).


Església d'Ekhvevi

L'Església d'Ekhvevi o l'església de la Mare de Déu d'Ekhvevi (en georgià:ეხვევის ღვთისმშობლის ეკლესია), és un temple de l'església Ortodoxa Georgiana del en la regió georgiana occidental d'Imerètia de Geòrgia. Basílica d'una única nau, l'església és coneguda per l'ornamentació de maçoneria tallada a façanes exteriors. L'església està inscrita en la llista dels Monuments Culturals destacat de Geòrgia.


Renovació Nacional

Renovació Nacional (RN), en castellà i oficialment "Renovación Nacional", és un partit polític xilè de centredreta conservadora-liberal fundat el 29 d'abril de 1987. El partit es caracteritza per ser la cara moderada de Chile Vamos, coalició política que comparteix amb la Unió Demòcrata Independent (UDI), Evolució Política (Evópoli) i el Partit Regionalista Independent Demòcrata (PRI).

El seu president és Mario Desbordis, successor de Cristián Monckeberg, i actualment els seus principals líders són els senadors Manuel José Ossandón, Andrés Allamand i Francisco Chahuán.


Todos por México

Todos por México (en català, "Tots per Mèxic") fou una coalició política mexicana conformada pel Partit Revolucionari Institucional (PRI), el partit Nova Aliança (PANAL) i el Partit Verd Ecologista de Mèxic (PVEM) per competir en les eleccions federals de 2018 amb el candidat presidencial José Antonio Meade Kuribreña.

Va quedar en tercer lloc, per darrere de "Juntos Haremos Historia" i "Por México al Frente," i es va dissoldre immediatament després.


Moat Mountain

Moat Mountain, Intervale, New Hampshire,1862, és una obra d'Albert Bierstadt, pintor paisatgista estatunidenc d'ascendència alemanya, pertanyent a l'Escola del Riu Hudson, i un dels membres de la sub-escola anomenada "Rocky Mountains School".

Diversos pintors havien precedit Bierstadt a les "White Mountains" de Nou Hampshire. A finals de la dècada de 1850, tant Benjamin Champney (1817–1907) com Aaron Draper Shattuck (1832-1928), havien pintat petites i delicades vistes de la muntanya i dels prats de North Conway,a Nou Hampshire, que potser van servir d'inspiració per a Bierstadt. Jasper Francis Cropsey, membre de l'Escola del Riu Hudson, també va representar paisatges de les "White Mountains", però sempre emfatitzant la grandesa salvatge de la regió. Tanmateix, l'àrea que envolta la "Moat Mountain", situada a unes set milles al nord-oest de Conway (Nou Hampshire), semblava demanar un tractament més plàcid, com el que li va donar Bierstadt.

L'estiu de l'any 1862, Albert Bierstadt, frustrat en els seus intents d'aconseguir permís per viatjar sota protecció a l'Oest dels Estats Units, va romandre unes setmanes a les "White Mountains" de Nou Hampshire. El 14 d'agost, el "Boston Transcript" va donar la notícia de que Bierstadt es trobava a North Conway, fent esbossos. Fruit d'aquests esbossos són diverses obres, una de les quals és el present llenç.


Abel, twój brat

Abel, twój brat (en polonès "Abel, el teu germà") és una pel·lícula de drama psicològic polonesa del 1970 dirigida per Janusz Nasfeter. Fou exhibida com a part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1970.


La duquesa

La duquesa és un telefilm espanyol el principal argument del qual és la vida de Cayetana Fitz-James Stuart, la XVIII Duquessa d'Alba.


IC 10

La galàxia IC 10 és una galàxia que pertany al Grup local i s'hi troba a la constel·lació de Cassiopea. És una galàxia nana que s'hi troba a una distància aproximada de 1,8 milions d'anys llum. Per les seves característiques i dimensions s'assembla a la denominada Petit Núvol de Magalhães, i per la seva distància a Andròmeda -que és la mateixa que l'existent a Triangle- potser forme part del "subgrup M31".


Melitón Pérez

Melitón Pérez és el nom d'una sèrie de còmic d'humor, dibuixat per Benejam (1890-1975) i aparegut a la revista TBO des del seu número 963, publicat el 26 de novembre de 1935, sent una de les primeres sèries fixes publicades a Espanya i es va perllongar fins a la tercera època de la col·lecció, al seu número 660, de 19 de juny de 1970, publicant posteriorment reedicions d'historietes ja publicades.

La sèrie, que oscil·la entre el costumisme i l'absurd, es desenvolupa en episodis de poques vinyetes, gairebé sempre mudes, a través de les quals es desenvolupa un gag narrat de manera concisa i brillant. En molts aspectes (incloent l'aparença del personatge protagonista), Melitón Pérez s'assembla a l'exitosa sèrie sueca Adamson d'Oscar Jacobsson (1889-1945).

La sèrie va comptar amb diversos guionistas, entre ells Carles Bech i el mateix Benejam, que va signar sempre els dibuixos.


Luis Salaya Julián

Luis Salaya Julián (Saragossa, 23 de juny de 1988) és un polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), alcalde de Càceres des de juny de 2019.

Nascut el 23 de juny de 1988 a Saragossa, es va trasladar a Extremadura a l'edat d'1 any, passant a viure a Càceres des dels 12 anys. Afiliat a les Joventuts Socialistes el 2004, amb quinze anys. Va cursar estudis de dret a la Universitat d'Extremadura, que va finalitzar a la Universitat a Distància de Madrid (UDIMA). El 2014 va guanyar les primàries del PSOE per seleccionar l'aspirant del partit a l'alcaldia de Càceres de cara a les eleccions municipals de 2015. Elegit regidor en els comicis, va exercir de portaveu del Grup Municipal Socialista. Cap de llista del PSOE de nou a les eleccions municipals de 2019 a Càceres, la candidatura socialista va ser la més votada. El 15 de juny de 2019 va ser proclamat alcalde després de l'abstenció en la votació d'investidura dels regidors de Ciutadans-Partit de la Ciutadania.


Matthew and the Atlas

Matthew Hegarty, més conegut pel seu nom artístic Matthew and the Atlas, és un cantant, compositor, i multiinstrumentalista britànic de folk-rock que iniciaria la seva carrera musical firmant com a únic artista del seu propi segell Communion l'any 2010. Va començar a compondre cançons d'adolescent als 15-16 anys quan tocava en una banda de rock alternatiu (interpretant música estil System Of A Down i Smashing Pumpkins) però no seria fins anys més tard als 26 anys que s'hi dedicaria de manera seriosa i professional, compartint escenari amb artistes com Bear’s Den i Mumford & Sons.

La crítica l'ha comparat amb el cantautor Bon Iver, tot i que ell en canvi destaca com a inspiracions personals artistes com Nick Drake, Bob Dylan, Leonard Cohen i Tom Waits, així com ha dit ser un gran fan d'escriptors com Damien Jurado, Sufjan Stevens i Joanna Newsom i de bandes com National i Wild Beasts, tot i que el seu lletrista preferit és Neil Young.


Unió Esportiva Eivissa

La Unió Esportiva Eivissa (en castellà i oficialment "Unión Deportiva Ibiza") és un club de futbol de la vila d'Eivissa fundat l'any 2015, pocs anys després de la desaparició de la Societat Esportiva Eivissa. Amadeo Salvo, el fundador del club, va pagar el deute del desaparegut Unió Esportiva Ibiza-Eivissa, de manera que el nou club ocupa la plaça de l'antic club.

Va començar a competir la temporada 2015-16, a la Regional d'Eivissa i Formentera, on va acabar en la quarta posició. La temporada següent, la 2016-17, va acabar primer i va ascendir a tercera divisió. La temporada 2017-18 va acabar tercer i, tot i perdre el "play-off" d'ascens, va comprar la plaça del Lorca CF i la temporada 2018-19 va competir a segona divisió B.

La temporada 2020-21, l'equip eivissenc va aconseguir pujar a Segona Divisió, després de guanyar l'UCAM Murcia CF en la final de la promoció d'ascens.


Kumonosu-jō

Kumonosu-jō (蜘蛛巣城 Tron de sang) és una pel·lícula japonesa de 1957 coescrita i dirigida per Akira Kurosawa. Està protagonitzada per Toshiro Mifune i Isuzu Yamada. La pel·lícula és una adaptació de l'obra "Macbeth" de William Shakespeare traslladada al Japó feudal, amb elements estilístics extrets del teatre nō. Kurosawa segueix en la línia a retratar el període de guerres civils de la història del Japó.

La pel·lícula es pot relacionar amb altres dues grans obres, el context històric de les quals comparteixen (encara que per descomptat amb una temàtica ben diferent): "Els set samurais" ("Shichinin no Samurai") i "La fortalesa amagada" ("Kakushi toride no san akunin").


El 62è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 13 al 24 de maig de 2009. L'actriu francesa Isabelle Huppert fou la Presidenta del Jurat. Un total de 20 pel·lícules de 13 països foren seleccionades per competir per la Palma d'Or. Els premis foren anunciats el 23 de maig. La pel·lícula "Das weiße Band"), dirigida per Michael Haneke va guanyar la Palma d'Or.

El festival va obrir amb la pel·lícula de Pixar "Up", dirigida per Pete Docter i Bob Peterson. Aquesta va ser la primera vegada que una pel·lícula d'animació o una pel·lícula en 3D va obrir el festival. El festival es va tancar amb "Coco Chanel & Igor Stravinsky" dirigit per Jan Kounen.

El director estatunidenc Clint Eastwood va rebre per segon cop la Palma d'Or honorífica, un premi atorgat als directors que havien establert un treball significatiu sense guanyar mai una palma d'or competitiva.


Província de Kawachi

La Província de Kawachi (河内国, "Kawachi no Kuni"), sovint anomenada Kashū (河州), fou una província del Japó a l'àrea de Kinai. La seua capital fou l'actual ciutat de Fujiidera, tot i que hi van haver varies. L'antic territori de la província actualment ocupa la zona oriental de la prefectura d'Osaka.

localitzat a l'entitat territorial administrativa actual


Malena Ernman

Sara Magdalena Ernman (Uppsala, 4 de novembre de 1970), més coneguda pel seu nom artístic Malena Ernman, és una cantant lírica sueca amb tesitura de mezzosoprano especialitzada en òperes i operetes. Més enllà del món de l’òpera, també s'ha interessat per altres gèneres, com el teatre de varietats i els musicals i, així, ha interpretat cançons, cabaret, jazz i ha intervingut en el teatre musical. És membre de la Reial Acadèmia Sueca de Música.

L'any 2009 va representar Suècia en el Festival d'Eurovisió amb la cançó de pop operístic «"La Voix"».

És mare de l'activista mediambiental Greta Thunberg.


Joan Gallifa

Joan Gallifa (Sant Boi de Lluçanès, ? - Barcelona, 3 de juny, 1809) fou un heroi de la Independència espanyola.

Ingressà i professà en l'orde de regulars de Sant Gaietà, en el convent que aquesta tenia a Barcelona. Clergue d'exemplars virtuts, el seu nom passà a la posteritat pels seus heroics treballs en pro de la Independència espanyola durant la invasió napoleònica, que li valgueren juntament amb altres patriotes la corona de martiri en gloriosa mort; Gallifa formava part de la Junta que a Barcelona conspirava per a lliurar-la de l'invasor mercès a un agosarat cop de mà; entre aquells hi figuraven en els teatins Ofarril, Mora, Foxà, Rovira, Aulet, Pou, Morera, Navarro i Massana.

La Conspiració de l'Ascensió havia d'esclatar la nit del 7 de maig, de 1809, però s'ajornà al dia 11. Per al millor èxit s'havia planejat un atac simultani a la ciutat per les tropes i sometents del voltant, combinat amb un moviment sediciós dintre d'aquesta, que permetessin obrir les portes a aquestes forces. Per causes que es desconeixen, el pla fracassà en absolut. Les autoritats intruses sospitaren quelcom, però no aconseguiren una pista segura fins que els hi proporcionà un capità de les tropes napoleòniques anomenat Provana, que s'havia passat als conspiradors per vendre'ls millor. Descobert tot el dia 14 al vespre, Gallifa fou detingut amb altres companys, i en els dies següents ho foren així mateix els principals complicats que mancaven.

Aquell fou conduït a la presència del regent afrancesat de la ciutat, Madinabeytia, que l'insulta grollerament. El detingut oposà per tota resistència queEs reuní el consell de guerra a la Ciutadella, el 2 de juny, pronunciant pena de mort a garrot per a Joan Gallifa i per Joaquim Pou, en virtut de la condició eclesiàstica d'ambdós, i de forca per Aulet, Massana i Navarro. Gallifa mostrà davant el tribunal i més tard fins a exhalar l'últim sospir, que no havia estat una fanfarronada la frase que havia dit al dur regent.

Foren posats tots els reus en capella immediatament, combregaren amb fervor, i el mateix condemnat entonà un Tedèum amb gran serenitat. Arribaren els religiosos per assistir als patriotes en les seves hores postremes, però eren pocs i un d'aquest restà sense auxilis. Gallifa suplí la mancança. Al peu del cadafal complí les mateixes anàlogues funcions amb tots, com si ell no fos un dels reus. Es descordà el collaret de la seva sotana perquè encaixes sense obstacle el garrot, i morí amb la resignació d'un sant.

Les seves últimes paraules foren:Les seves restes mortals descansen en un dels severs mausoleus que la ciutat de Barcelona erigí per les cendres d'aquesta màrtirs i altres que els seguiren, en la capella de Sant Gabriel dels claustres de la catedral basílica. Les restes d'aquests herois foren traslladades a aquest lloc en solemne processó, la tarda del 6 de juny de 1909.


Universitat de Miskatonic

La Universitat de Miskatonic és una universitat fictícia a la ciutat (també fictícia) d'Arkham, situada al comtat d'Essex, Massachusetts, a la regió de Nova Anglaterra. El seu lema és: "Ex Ignorantia Ad Sapientiam; Ex Luce Ad Tenebras" ("De la ignorància a la sabiduria, de la llum a les tenebres"). El nom prové del riu Miskatonic, també fictici, formant part del país de Lovecraft. Suposadament formaria part de la Ivy League. Va ser H. P. Lovecraft, qui començà a ambientar algunes de les seves històries en aquesta universitat inventada. Apareix per primera vegada a la sèrie de terror Herbert West–Reanimator escrita el 1922 per H.P. Lovecraft i posteriorment apareix com a part del rerefons d'algunes de les històries de terror còsmic que formen part dels anomenats Mites de Cthulhu escrits per múltiples autors, seguint les petjades d'H.P. Lovecraft.

La Universitat és famosa per la seva biblioteca, concretament per la col·lecció de llibres d'ocultisme: posseeix una de les suposades quatre còpies autèntiques del mític "Necronomicon" que han sobreviscut fins a l'actualitat. Més concretament un exemplar de la traducció llatina d'Olaus Wormius del , ja que les edicions anteriors es consideren desaparegudes. Els altres tres exemplars estarien ubicats a les biblioteques de la Universitat de Buenos Aires, la Biblioteca Nacional de París i el Museu Britànic. Una ficció versemblant, que va generar rumors que afirmaven que Jorge Luis Borges havia falsejat una ficha del "Necronomicon" a la biblioteca de la Universitat de Buenos Aires quan era director. La Biblioteca de la Universitat de Miskatonic s'ubica en un edifici de tres plantes i conté més de 400.000 volums. Entre les seves col·leccions especials, d'accés restringit, hi ha importants exemplars de llibres dels Mites de Cthulhu. Parlem de títols com "The Pnakotic Manuscripts" o el llegendari "De Vermis Mysteriis".

Fou fundada per Jeremiah Orne, el 1765, tot i que des de 1690 ja existia un Institut Arkham. El 1872 fou una de les primeres universitats que va obrir tots els seus departaments a les dones. L'any 1882 un meteorit cau a l'oest de la Universitat. Tres professors de Miskatonic són els primers d'arribar-hi i investigar-ho. El 2 de setembre de 1930 va partir de Boston l'Expedició Antàrtica Starkweather-Moore, de funest destí, organitzada per la Universitat de Miskatonic.


Petroica rodinogaster

Petroica rodinogaster és una espècie d'ocell passeriforme de la família Petroicidae que es distribueix pels boscos temperats i sub-tropicals de Tasmània i del sud-est d'Austràlia.


Volta a Catalunya de 1997

La Volta a Catalunya de 1997 va ser 77a edició de la Volta ciclista a Catalunya. Es disputà en 8 etapes del 19 al 26 de juny de 1997 amb un total de 1.167,5 km. El vencedor final fou l'aragonès Fernando Escartín de l'equip Kelme per davant d'Ángel Luis Casero del Banesto i Mikel Zarrabeitia de l'ONCE.

La primera etapa estava dividiva en dos sector, un de ruta i l'altra contrarellotge.

Escartín guanyà la cursa, que segurament era la més important de la seva carrera, gràcies al fet de no perdre temps a les contrarellotges ni a l'ascensió a l'Estació de Pal. Chris Boardman no va poder defensar el seu liderat a l'arribada de l'alta muntanya. Pàvel Tonkov, un dels favorits a priori va quedar cinquè a més d'un minut del ciclista de Biescas.


Llei d'Associacions Polítiques

Llei d'Associacions Polítiques, Estatut d'Associacions Polítiques i Dret d'Associació Política, foren els noms que van rebre diferents intents d'aperturisme durant el franquisme final i la transició espanyola abans de la convocatòria de les eleccions de 15 de juny de 1977.

Es pretenia evitar el nom de partits polítics, que inequívocament reflectiria la pretensió de crear un sistema multipartidista que superés l'unipartidisme del "Movimiento Nacional" franquista, mecanisme totalitari d'inspiració feixista que pretenia englobar la totalitat de les expressions de la vida pública i fins i tot privada, i que des del Decret d'Unificació de 1937 només permetia l'existència d'un partit polític que englobava a tots els que van recolzar "Alzamiento Nacional" del 18 de juliol de 1936: Falange Española Tradicionalista y de las JONS, al que ni tan sols era acceptat designar amb la paraula «partit».

L'expressió triada per al nou mecanisme de participació, «associacions polítiques», era prou ambigua com per permetre tot tipus d'interpretacions.


Casa Antònia Burés

La Casa Antònia Burés és un bloc de pisos modernista al barri de la Dreta de l'Eixample de Barcelona de principis del protegit com a bé cultural d'interès local. La casa es localitza en l'illa de cases emmarcada pels carrers de Bailèn, Ali Bei, Girona i Ausiàs Marc, tot obrint la seva façana al número 42-46 d'aquesta darrera via. La finca coneguda com a Casa Antònia Burés, és un edifici d'habitatges construït entre 1903 i 1906, per encàrrec d'Antònia Burés. Tot i que tradicionalment s'atribueix l'obra a l'arquitecte Juli Batllevell i Arús -que signa els plànols- sembla que el projecte i la construcció haurien estat a càrrec del mestre d'obres Enric Pi.


Enric Giménez i Lloberas

Enric Giménez i Lloberas (Barcelona, 3 de gener de 1868 - 26 de maig de 1939) va ser plenament un home de teatre. Gran actor i director de l'escena catalana, era alhora un destacat dibuixant. La seva activitat escènica anava molt més enllà de l'actuació i la direcció, va treballar també els camps de l'escenografia, el vestuari, els pentinats, etc.

Des de jove, Enric Giménez destacà en les arts plàstiques, com ara el dibuix i l'escultura. Com a escultor fou membre, amb divuit i/o dinou anys, d'uns dels equips de construcció del Monument a Colom i de l'Arc de Triomf de Barcelona, ambdós inaugurats l'any 1888 durant l'Exposició Universal de la ciutat. Ara bé, la seva passió i vocació principal - el teatre - va fer que deixés enrere l'escultura amb només vint anys. Provinent d'una família ja enamorada de l'escena, per exemple el seu pare Manuel Giménez i Iroz (o Irós), nascut a Barcelona el 1840, o el seu oncle, Miquel Giménez, ambdós actors aficionats, va començar la seva professionalització en el teatre català l'any 1894.

Reconegut especialment pel seu vessant com a intèrpret de versions catalanes d'obres clàssiques i de repertori universal - com ara "Espectres" d'Ibsen (1896), "Ifigènia a Tàurida" de Goethe (1898) o obres d'Èsquil, Sòfocles, Eurípides, Molière, Goldoni, G. Hauptmann, Bjørnson, Gor'kij, etc. - realitzà també una tasca extraordinària a l'hora de posar en escena tota classe d'obres de bressol català com a actor, director i escenògraf. L'octubre de 1894 va entrar a la companyia dirigida per Enric Borràs al Teatre Novetats de Passeig de Gràcia, amb la qual va participar en la primera estrena - el 24 de novembre d'aquell mateix any - de "Maria Rosa," un dels grans drames d'Àngel Guimerà. La tardor de 1897 va integrar-se a l'esquadró de teatre català del Teatre Principal; i el 1990 va passar a formar part del Teatre Íntim d'Adrià Gual. No abandonà mai el teatre, treballant contínuament en les companyies ja esmentades o en companyies noves, fins i tot de pròpia creació, com per exemple en la seva labor com a director, escenògraf i actor principal al Teatre Romea. A més, destaca per introduir el gènere policial i detectivesc a l'escena catalana amb obres basades en els principals personatges d'escriptors tan destacats com Arthur Connan Doyle ("El detectiu Sherlock Holmes, El gos dels Baskerville," etc.) o Maurice Leblanc ("Arséni Lupin)".

A banda del teatre, va treballar també en cinema - en totes les seves vessants - en pel·lícules com la primera adaptació cinematogràfica de "Terra Baixa" (1908), de Fructuós Gelabert, on va interpretar el paper principal de Manelic, posat en escena per primera vegada per Enric Borràs; o "La Dolores" (1908), on no només va interpretar, sinó que codirigí juntament amb Gelabert i dissenyà l'escenografia de plató (com demostra un esbós escenogràfic conservat al Museu de les Arts Escèniques de Barcelona).

Fou també professor -o més ben dit, mestre- de l'Institut del Teatre des de la seva fundació l'any 1915, participant així en la formació artística de gran nombre dels principals actors i actrius o escenògrafs del teatre català del primer terç del XX. De fet, fou director interí de la institució entre 1934 i 1936, quan arran dels Fets d'Octubre, Joan Alavedra i Segurañas fou apartat temporalment del càrrec.


Tirrena-Adriàtica 1983

La Tirrena-Adriàtica 1983 va ser la 18a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en un pròleg inicial i cinc etapes, la darrera de les quals era la tradicional contrarellotge individual pels carrers de San Benedetto del Tronto, entre l'11 i el 16 de març de 1983, amb un recorregut final de 856,8 km.

El vencedor de la cursa fou l'italià Roberto Visentini (Inoxpran), que s'imposà al neerlandès Gerrie Knetemann (TI-Raleigh) i el també italià Francesco Moser (Gis Gelati-Campagnolo), segon i tercer respectivament.


Joan Coca

Joan Coca (? - Barcelona, 11 de juny de 1927) fou un jugador de futbol català de les dècades de 1910 i 1920.


Magí Marcé i Segarra

Magí Marcé i Segarra (Vilanova i la Geltrú, 29 d'abril de 1880 - Sabadell, 3 de febrer de 1967) fou un polític català i alcalde de Sabadell.


8madrid

8madrid TV és un canal temàtic de cinema amb emissió a la comunitat de Madrid. El 80% de la programació està destinada a la projecció de pel·lícules de tots els temps i gèneres. Un canal TDT en obert a Madrid que des de l'estrena al març de 2006 ha vist créixer la seva audiència any rere any. Més de 2.000.000 de madrilenys segueixen cada mes 8madrid TV. Pertany a "Televisió Digital Madrid", grup gestionat pel president de l'Atlètic de Madrid, Enrique Cerezo.

La Comunitat de Madrid va concedir el 2005, mitjançant concurs públic, 10 llicències de caràcter local a l'empresa "Televisió Digital Madrid SLO" gestionada per Enrique Cerezo, pertanyents a les demarcacions de Madrid, Alcalá de Henares, Alcobendas, Parla, Aranjuez, Collado Villalba, Fuenlabrada, Móstoles, Pozuelo de Alarcón, Sant Martín de Valdeiglesias i Soto del Real. Aquestes demarcacions cobreixen tota la província.

L'oferta de 8madrid TV està basada principalment en cinema nacional i internacional, ja que la productora cinematogràfica d'Enrique Cerezo compta amb un catàleg de més de 3.000 pel·lícules. La cadena emet cinema sense talls publicitaris en un 80%. L'abril de 2008, 8madrid arriba a un acord amb CRN per a la producció dels informatius locals, sota la marca CRN Madrid. Aquesta col·laboració es va mantenir fins a començaments de 2010, quan el canal va decidir produir els seus propis informatius.


Arquebisbat de l'Aquila

LArquebisbat de l'Aquila (italià: "arcidiocesi dell'Aquila") és una seu metropolitana de l'Església Catòlica de la regió eclesiàstica Abruços-Molise, a Itàlia. El 2004 tenia 106.000 batejats al voltant de 108.300 habitants. Actualment està presidida per l'arquebisbe Giuseppe Petrocchi.

El patró de l'arquebisbat és Màxim d'Aveia, levita i màrtir, anterior patró del bisbat de Forcona, al qual el succeí el de l'Aquila el 1256.


Eduardas Rozentalis

Eduardas Rozentalis (Vilnius, 27 de maig de 1963) és un jugador d'escacs lituà que té el títol de Gran Mestre des de 1991.

A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2020, hi tenia un Elo de 2543 punts, cosa que en feia el jugador número 1 (en actiu) de Lituània. El seu màxim Elo va ser de 2650 punts, a la llista de gener de 1997.


Abdusamet Yigit

Abdusamet Yigit (Cizre, província de Şırnak, 1978) és un escriptor kurd que viu a Noruega. Va néixer a Xirabê Sosina un poble al nord de Kurdistan. Va estudiar història i filosofia; i és autor de diversos llibres sobre l'èpica kurda. Ell escriu sobre el dialecte Kurmanji kurd. Els seus llibres, Feqiye Teyran i Shah Maran, amb descripcions de la cultura, la història, la religió, la tradició i la mitologia, és fonamental per a la cultura kurda moderna.

Els seus llibres són els kurds, com a resultat de la cultura moderna. Els seus llibres, llenguatge, filosofia del llenguatge i dels més intel·ligents. El llenguatge del desenvolupament modern de la seva filosofia i forma de la superfície d'una descripció contemporània dels seus llibres. Informació, assumpte, data, l'idioma, el jo, la societat, i així successivament. mostra una visió general dels conceptes teòrics de la filosofia. El llenguatge, significat, origen i estructura de l'essència de la filosofia és l'estudi del punt de vista filosòfic. El llenguatge, l'ús del llenguatge, el coneixement i la naturalesa del significat del llenguatge és investigar la relació entre el punt de vista filosòfic. Filosofia de la història, i la història de la interpretació del punt de vista de la història i la filosofia de la història, la filosofia, l'anàlisi crítica de la ficció de dos partits conceptual. El primer, la història de "teoria" en el camp acadèmic d'estudi; La naturalesa dels documents històrics, el que importa, com l'objectivitat, en la mesura del possible. En aquest context, l'enfocament històric i filosòfic al desenvolupament del llibre. En els últims anys, un llibre, una perspectiva històrica, la relació entre la ment i la filosofia del llenguatge, va escriure. Per exemple, "estetista" la història dels intents de desenvolupar un punt de vista de l'anàlisi en el context del seu llibre filosòfic. Principalment basat en l'anàlisi del passat i tractar llibre Yigit Abdusamet sobre la recent comprensió del món modern.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


El 18è de Brumari de Louis Napoleon

El 18è de Brumari de Louis Napoleon () és un assaig escrit per Karl Marx entre desembre de 1851 i març de 1852, i es va publicar primer l'any 1852 en "Die Revolution", una revista mensual en alemany que es publicava a Nova York fundada per Joseph Weydemeyer. En edicions posteriors en anglès es va titular The Eighteenth Brumaire of Louis Bonaparte.

Aquest assaig tracta del cop d'estat francès de 1851 pel qual Louis-Napoléon Bonaparte assumí poders dictatorials. Mostra Marx en la seva faceta d'historiador social i polític, tractant esdeveniments històrics de l'actualitat des del punt de vista del materialisme històric. El "18è de Brumari" és una de les fonts principals per entendre la teoria de Marx del capitalisme d'estat.

El títol es refereix al cop de 18 de Brumari, en el qual l'oncle de Louis Bonaparte, Napoleó Bonaparte, va prendre el poder en la França de la Revolució francesa (9 de novembre de 1799, o 18 de Brumari de l'any VIII en el calendari revolucionari francès).

En el prefaci de la segona edició, Marx explica que la intenció d'aquest llibre era "demostrar com la lluita de classes a França va crear circumstàncies i relacions que van fer possible que una mediocritat grotesca jugués el rol d'un heroi."

Aquest llibre és la font d'una de les frases més citades de Marx que és que la història es repeteix, "de primer com una tragèdia i després com una farsa", referint-se respectivament a Napoleó I i després al seu nebot Lluís Napoleó (Napoleó III).


Palau Episcopal de Girona

El Palau Episcopal de Girona fou, durant segles, la residència del bisbe de Girona. L'edifici és la Plaça dels Apòstols al Barri Vell de la ciutat de Girona, és avui dia la seu del Museu d'Art de Girona i està catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.


Jenny Shipley

Jennifer Mary Shipley (nascuda el 4 de febrer de 1952 a Gore, Nova Zelanda), va ser primera ministra de Nova Zelanda des de desembre de 1997 fins a desembre de 1999. Va ser la primera dona a exercir aquest càrrec, i la primera a liderar el Partit Nacional.

Jenny Shipley va néixer al poble meridional de Gore, a l'Illa Sud; era una de quatre germanes. El 1971 es va graduar com a professora d'ensenyament bàsic i va treballar en escoles primàries fins a l'any 1976.

Shipley va militar en el Partit Nacional, un partit de centre-dreta, i posteriorment va ser escollida com a membre del Parlament en les eleccions nacionals de 1987. Quan el Partit Nacional va guanyar l'elecció de 1990, Shipley va assumir el càrrec de Ministra de Treball Social.

Entre el 1990 i el 1997 va ocupar diverses carteres, incloses Afers de la dona, però va ser més coneguda per la de Benestar social i salut, on va supervisar reformes radicals i, de vegades controvertides. Va assolir el càrrec de primera ministra des del 8 de desembre de 1997 fins al 5 de desembre de 1999.


Expedició 21

LExpedició 21 va ser la 21a estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional (ISS). L'expedició va començar el 30 de setembre de 2009, amb Frank de Winne convertint-se en el primer astronauta de l'ESA en comandar una missió espacial.

El traspàs entre l'Expedició 20 i Expedició 21 va requerir tres vehicles Soyuz sent acoblades a l'estació alhora, per primer cop.

La Soiuz TMA-16 va transportar els últims membres de l'Expedició 21 a l'ISS, juntament amb el turista espacial Guy Laliberté. Laliberté va tornar a la Terra en el Soiuz TMA-14 amb dos membres de l'Expedició 20 l'11 d'octubre de 2009.

Nicole P. Stott va ser l'última membre de la tripulació de l'ISS en volar en un Transbordador Espacial. Ella va tornar a la Terra a bord del STS-129 en el novembre de 2009.


Dusetos

Dusetos () és una ciutat del districte municipal de Zarasai situada al comtat d'Utena al nord-est de Lituània, a 30 km a l'oest de Zarasai, prop del llac Sartai.


Troškūnai

Troškūnai () és una ciutat del districte municipal d'Anykščiai al Comtat d'Utena amb 500 habitants és la quarta ciutat més petita de Lituània.


Ichthyophis youngorum

Ichthyophis youngorum és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica de Tailàndia. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicales secs a baixa altitud, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.


Atretochoana eiselti

Atretochoana eiselti és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. És monotípica del gènere Atretochoana. És endèmica del Brasil. Es tracta d'una espècie notable per ser l'única cecília sense pulmons.


All This, and Heaven Too

All This, and Heaven Too és una pel·lícula dels Estats Units d'Anatole Litvak estrenada el 1940.


Gaumata

Gaumata va ser, segons la Inscripció de Behistun (erigida per Darios I), un mag mede que cap al 522 aC es va revoltar a contra el sobirà persa Cambises II, quan aquest es trobava a Egipte, i que pretenia ser Esmerdis, el seu germà menor. Cambises va morir en el camí de tornada per reprimir la rebel·lió, i Gaumata va regnar fins que va ser assassinat al seu torn per Darios I a l'octubre de 521 aC.


Art de la Llum

Art de la Llum va ser una revista catalana de fotografia editada a Barcelona que duia el subtítul «Revista fotogràfica de Catalunya», i que tenia una orientació pictorialista.

La seva publicació estava patrocinada per nou societats fotogràfiques i altres grups culturals, i dirigida per Andreu Mir Escudé, i una de les seves finalitats era donar a conèixer la fotografia com a art encara que des d'una concepció de la mateixa amb els paràmetres del pictorialisme. Els principals autors que van publicar van ser: Léonard Misonne, Alexander Keighley, Joaquim Pla Janini, Antoni Arissa, Joan Porqueras i Mas, Antoni Campañà, Claudi Carbonell, Josep Masana, Ramon Batlles, Josep Maria Casals i Francisco Andrada Escribano.

La revista, a més de mostrar les fotografies del pictorialisme tardà, tractava de donar a conèixer als principals representants catalans d'aquest, i al costat de les imatges apareixien articles de tipus tècnic i especialment artístic sobre aquesta.

Va aparèixer quan es debatia sobre l'Estatut d'Autonomia i estava completament escrita en català; el seu subtítol era «Revista fotogràfica de Catalunya» i va impulsar la «Diada de la Foto», pel que va formar part del moviment reivindicatiu del catalanisme de l'època. Les principals reivindicacions de la fotografia com a art a l'estat espanyol van procedir d'aquest moviment pictorialista, i aquesta revista es troba entre les primeres veus a sol·licitar la creació d'un Museu dedicat a la fotografia.

La revista es pot consultar en línia a través del repositori digital de la Filmoteca de Catalunya i del dipòsit digital de documents de la UAB.


Jonas H. Ingram

Jonas H. Ingram (15 d'octubre de 1886 - 9 de setembre de 1952) fou un militar estatunidenc que participà en la Primera i Segona Guerra Mundial servint en la Marina dels Estats Units. Va arribar a ser comandant de la flota de l'Atlàntic durant el conflicte i va ser distingit amb la Medalla d'Honor.


Jonas Eriksson

Jonas Eriksson (nascut el 28 de març 1974 a Luleå), és un àrbitre de futbol suec. Actualment resideix a Sigtuna. Ha estat àrbitre internacional de la FIFA des de 2002. Es va convertir en un àrbitre professional en 1994 i ha estat àrbitre de la Premier League des de 2000. Eriksson ha arbitrat 248 partits de Premier League, 47 partits a la Superettan i 97 partits internacionals fins a 2013.

Eriksson és multimilionari, i no arbitra per guanyar-se la vida, sinó per afició.

L'agost de 2013, Eriksson fou triat com a àrbitre de la Supercopa de la UEFA, partit que disputaren el Chelsea i el Bayern de Munic a Praga.

El març de 2013, la FIFA el va incloure en la llista de 52 àrbitres candidats per la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. El gener de 2014, la FIFA el va incloure a la llista definitiva d'àrbitres pel mundial. El seu primer partit al mundial fou el disputat entre els i .

Fou el quart àrbitre de la final de la Lliga de Campions de la UEFA 2014-15 entre la Juventus i el FC Barcelona a l'Olympiastadion de Berlín, el 6 de juny de 2015.

Ha estat triat com a àrbitre de la final de l'Europa League 2016 al St. Jakob-Park el 18 de maig de 2016.


Leave in Silence

«Leave in Silence» és el tercer senzill de "A Broken Frame", àlbum de la banda britànica Depeche Mode, i va ser llançat el 16 d'agost de 1982. Va ser enregistrada als Blackwing Studios i fou la primera cançó de la banda que tingués més d'una remescla, concretament està disponible en quatre versions diferents: la versió de l'àlbum, la versió del senzill, una de més extensa que apareix en l'edició de l'àlbum publicada a Amèrica i Japó, i una de més lenta gairebé "a cappella".

La cara-B és ""Excerpt from: My Secret Garden" és una versió instrumental de "My Secret Garden". També van editar una versió titulada "Further Excerpts From: My Secret Garden"" més llarga inclosa en les edicions americana i japonesa d"'A Broken Frame".

El videoclip del senzill fou dirigit per Julien Temple. El grup no quedà content amb el resultat final i tampoc el van incloure en la compilació de videoclips "Some Great Videos".


Uroplatus fimbriatus

Uroplatus fimbriatus és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels gecònids que viu a les selves de l'est de Madagascar i a les illes de Nosy Bohara i Nosy Mangabe. Mesuren uns 330 mm i posseeixen uns ulls únics dins del regne animal.


Cercles megalítics de Senegàmbia

Els Cercles megalítics de Senegàmbia són cercles d'antigues pedres volcàniques o concrecions laterítiques bastant fàcils de treballar. Aquests cercles estan a la frontera de Senegal i Gàmbia a (Senegàmbia) i daten d'entre el i el XVI.

El lloc està inscrit a la llista del Patrimoni Mundial de la Humanitat de la UNESCO des del 2006.


Juanita Moore

Juanita Moore (Greenwood, Mississipí, Estats Units, 19 d'octubre de 1914 - Los Angeles, Califòrnia, 1 de gener de 2014) va ser una actriu afroamericana.
El 1959, roda "Imitació de la vida" del cineasta Douglas Sirk. L'any següent, és nominada per l'Oscar a la millor actriu secundària.


El taller del pintor

El taller del pintor (en francès, "L'atelier du peintre") és una pintura d'oli sobre tela de Gustave Courbet, de dimensions 361 × 598 centímetres. Fou pintat el 1855 i actualment està exposat al Museu d'Orsay de París. El nom complet, traduït al català, és "El taller del pintor: al·legoria real que resumeix una fase de set anys de la meva vida artística (i moral)".


Radamantis

Radamantis o Radamant (en grec "Ῥαδάμανθυς", en llatí "Rhădămanthus"), en la mitologia grega, és un déu heroi, fill de Zeus i Europa.

Els seus germans són Minos i Sarpèdon. Va ser criat per Asteri. Radamantis va tenir dos fills, Gortis i Eritro. Els tres germans havien estat adoptats per Asterió, rei de Creta, a qui Zeus havia donat Europa en matrimoni. Una altra tradició feia Radamant fill d'Hefest, un fill de Talos.

Radamantis va governar abans que Minos, va fer unes lleis excel·lents per a l'Illa de Creta, però els espartans es pensaven que se les havia copiat. Va ser expulsat pel seu germà Minos, ja que estava gelós d'ell. Com que va ser expulsat va anar-se'n a Baecia on es va casar. Radamant era molt ben considerat per la seva prudència i la seva justícia. Ell havia organitzat el codi civil cretenc, que després havia servit de model a altres ciutats gregues. Va haver d'emigrar de Creta per desavinences amb el seu germà Minos quan aquest ocupà el tron. Passant per les Cíclades, va civilitzar els seus habitants i els va donar lleis. Continuà la seua tasca a la Beòcia, on es casà amb Alcmena. Era tan just, que després de mort formà part, amb Èac, un altre fill de Zeus, i Minos, del tribunal que jutja els esperits dels difunts.

Pausànies el situa als camps Elisis, i cintant a Cinetó de Lacedemònia afirma que és fill d'Hefest.

Homer l'esmenta en el cant VII de l'Odissea quan Alcínous promet a Odisseu el retorn cap a Ítaca, comparant la llunyania de la seva pàtria amb l'illa d'Eubea on Tici i Radamantis foren vistos.


Volta a Catalunya de 1985

La Volta a Catalunya de 1985 va ser 65a edició de la Volta ciclista a Catalunya. Es disputà en 7 etapes del 4 a l'11 de setembre de 1985 amb un total de 1285,4 km. El vencedor final fou l'escocès Robert Millar de l'equip Peugeot per davant de Sean Kelly del Skil-Kas-Miko, i de Julián Gorospe del Reynolds.

La quarta i la setena etapes estaves dividides en dos sectors. Hi havia dos contrarellotges individuals, una al Pròleg de Llançà i l'altra al primer sector de la setena l'etapa.

La cursa no es va decidir fins a la contrarellotge de l'últim dia a Tortosa, en què Vicent Belda no va poder mantenir el liderat que havia tingut durant la setmana. Millar guanyava amb només tres segons de diferència sobre Kelly.


Regla de Tarrasch

La Regla de Tarrasch és un principi general que s'aplica majoritàriament en el mig joc i finals dels escacs. Siegbert Tarrasch (1862–1934) va establir la "regla" que les torres havien d'estar darrere del peons passats – ja siguin els propis o els de l'oponent. El fons de la idea és: (1) si la torre d'un jugador està darrere del seu peó passat, la torre el protegeix a mesura que avança, i (2) si està darrere de peó passat d'un oponent, el peó no pot avançar si no està protegit al llarg del seu camí.
La cita original, de la pàgina 57 del seu llibre "The Game of Chess" (1938) és "En finals de torre complicats la regla més important és una d'establerta per l'autor: el lloc de la torre ha de ser al darrere del peó passat; darrere del peó enemic per tal de controlar-lo, darrere d'un de propi amb la finalitat de donar suport el seu avanç."

Aquesta "regla" normalment és certa, però no sempre, ja que hi ha força excepcions. Tarrasch ha estat citat com dient, "Posa sempre la torre darrere del peó ... excepte quan sigui incorrecte de fer-ho." .


Esbós per a l'anunci de l'Anís del mono

Esbós per a l'anunci de l'Anís del mono és un dibuix de Ramon Casas Carbó, realitzat l'any 1898, que representa la participació de l'autor al disseny publicitari de l'Anís del Mono.

Aquest dibuix fet amb carbonet sobre paper té unes dimensions de 68 x 41,5 cm, es troba a la Fundació Municipal Joan Abelló de Mollet del Vallès.


Iacus

Iacus (en grec: Ἴακχος) era una divinitat menor de la mitologia grega i probablement un sobrenom de Dionís, emprat sobretot en les cerimònies anomenades "misteris d'Eleusis". Segurament, es tracta d'un déu anterior amb el qual es va acabar identificant; per a alguns, seria un fill de Zeus i de Demèter (per tant, germà de Persèfone), o bé en altres versions un fill del mateix Dionís i de la nimfa Aura.


XIV Concurs de castells de Tarragona

El XIV Concurs de castells de Tarragona tingué lloc el 4 d'octubre del 1992 a la plaça de braus de Tarragona, actual Tarraco Arena Plaça. Fou el vint-i-vuitè concurs de castells de la història i hi participaren 20 colles.


Loxops coccineus

Loxops coccineus ("ʻAkepa" en hawaià) és una espècie d'ocell de la família Fringillidae i del gènere "Loxops". És endèmica de Hawaii, i està en perill d'extinció.


Drepanis coccinea

Drepanis coccinea ("'I-iwi" en hawaià) és una espècie d'ocell de la família Fringillidae i única representant del gènere Vestiaria.

És una au endèmica de Hawaii. Les seves poblacions s'estimen en uns 350.000 exemplars però amb una tendència a la baixa, segurament a causa de la malària aviària. El seu plomatge és d'un viu color vermell amb ales negres; i és un dels símbols d'aquest arxipèlag polinesi.


Mount Stewart

Mount Stewart és una gran casa del situada en el comtat de Down en Irlanda del Nord a pocs quilòmetres de la ciutat de Newtownards. És propietat de la National Trust.

Construïda pel marquès de Londonderry es tracta d'una de les millors mansions de tota Irlanda. L'interior de la casa està decorat amb estàtues de marbre, estucs, motllures d'escaioles, vaixella francesa, etc.

El menjador conté 22 cadires utilitzades al congrés de Viena de 1815 i que van ser regalades a Lord Castleragh, ministre anglès d'afers exteriors] entre 1812 i 1822 —un dels propietaris de la casa-, pels seus mèrits dintre del congrés. Les cadires tenen brodats en el respatller de cada una d'elles l'escut de la persona que havia de seure.

Dintre de la decoració es pot destacar el quadre del cavall de cursa de Newmarket titulat "Hambletonian" de George Stubbs pintat el 1799 considerat una de les obres mestres d'aquest pintor.

La capella conté diferents banderes i medalles de la família i continua estant en ús per ella.


Guingamp Comunitat

La Guingamp Comunitat (en bretó "Kumuniezh kumunioù Gwengamp") és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Costes del Nord a la regió Bretanya, al País de Guingamp. Té una extensió de 99,55 kilòmetres quadrats i una població de 21.572 habitants (2008).


Ana Barceló Chico

Ana Barceló Chico (Saix, 1959) és una política i advocada valenciana, alcaldessa de Saix (Alt Vinalopó) pel Partit Socialista del País Valencià (PSPV) de 2003 a 2011 i diputada a les Corts Valencianes des de 2011. Des de juny de 2018 és consellera de Sanitat de la Generalitat Valenciana.


Jardines de la Reina

Jardines de la Reina (o Jardinillos de la Reina) és un arxipèlag del mar Carib davant la costa sud-est de Cuba, repartit entre les províncies de Camagüey i Ciego de Ávila, situat entre el golf d'Ana María al nord-oest, el golf de Guacanayabo al sud i el canal de Caballones a l'oest.

Va ser anomenat així per Cristòfor Colom en honor de la reina Isabel de Castella. Actualment, sota la forma de parc nacional, és una de les àrees protegides més grans de Cuba, amb una extensió de 2.170 km².


Milà-Sanremo 1997

La Milà-Sanremo 1997 fou la 88a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 22 de març de 1997 i va ser guanyada per l'alemany Erik Zabel, que s'imposà a l'esprint en la meta de Sanremo. Aquesta fou la primera de les seves quatre victòries a la cursa italiana.

196 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 165 d'ells.


Piz Bernina

La Piz Bernina és una muntanya de 4.049 metres que es troba a cantó de Grisons a Suïssa, punt més alt del Massís de la Bernina.


Mr. Plow

Mr. Plow és el nové episodi de la de la sèrie animada "Els Simpson", estrenat originalment en la cadena FOX el 19 de novembre de 1992. En l'episodi, Homer compra una barredora de neu, i comença un negoci de llevaneus. El negoci aviat té molt èxit, i Barney Gumble, inspirat per Homer, funda una companyia rival i li roba els clients. El guió va ser escrit per Jon Vitti i dirigit per Jim Reardon. En 1993, Dan Castellaneta va guanyar un premi Emmy en la categoria Millor Actor de Veu per aquest episodi.


The Handmaid's Tale

The Handmaid's Tale és una sèrie de televisió dramàtica estatunidenca basada en la novel·la "El conte de la serventa" de Margaret Atwood. El servei de vídeo sota demanda Hulu en va encarregar una primera temporada de 10 episodis. La història mostra un futur distòpic posterior a una guerra civil en què les dones fèrtils, anomenades "serventes", són esclavitzades per a engendrar nens.

Els primers tres episodis de la sèrie es van estrenar el 26 d'abril del 2017, i els set següents es van emetre setmanalment. La segona temporada es va estrenar el 25 d'abril del 2018, i la tercera, el 5 de juny del 2019. A la 69a edició dels Premis Primetime Emmy, "The Handmaid's Tale" va guanyar vuit premis d'entre 13 nominacions, entre els quals el de millor sèrie dramàtica. També va guanyar el Globus d'Or a la millor sèrie dramàtica i el de millor actriu per a Elisabeth Moss.

El juliol del 2019, Hulu va renovar la sèrie per a una quarta temporada.


Luis Martínez de Galinsoga y de la Serna, conegut com a Luis de Galinsoga (Cartagena, 1891 - Madrid, 20 de febrer del 1967) fou un periodista i polític espanyol que va ocupar la direcció de "La Vanguardia Española" de Barcelona durant vint anys per designació del govern franquista. Es va fer cèlebre per protagonitzar l'anomenat «Afer Galinsoga». Juntament amb Francisco Franco Salgado, cosí del dictador, va escriure "Centinela de Occidente", una hagiografia de Francisco Franco.


Formes úniques de continuïtat en l'espai és una famosa escultura futurista realitzada el 1913 per l'escultor italià Umberto Boccioni. La versió original es troba feta en guix, amb foses en bronze pòstumes, en alguns museus del món. Mesura 111,2 cm d'alçada per 88,5 cm de llarg i 40 cm d'amplada. L'original i una fosa en bronze es troba a Sao Paulo, al Museu d'Art Contemporani de la Univeritat de Sao Paulo (MAC-USP). La resta d'altres quatre foses en bronze es troben disperses en museus de Nova York, Londres i Los Angeles.


Chapter Two

Chapter Two és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Robert Moore, estrenada el 1979. Neil Simon va adaptar l'obra per la pel·lícula protagonitzada per James Caan i la llavors esposa de Simon, Marsha Mason, en qui es basa el personatge de Jennie. Fou nominada al Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Valerie Harper, a l'Oscar a la millor actriu i el Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica ambdós per Marsha Mason i


Naim Süleymanoğlu

Naim Süleymanoğlu, nascut com a Naim Suleimanov (en búlgar: Наим Сюлейманов), (Ptichar, Bulgària 23 de gener de 1967 - Istanbul, 18 de novembre de 2017) fou un aixecador búlgar nacionalitzat turc, guanyador de tres medalles olímpiques.


Mossø

El Mossø és un llac de la península de Jutlàndia a Dinamarca, el quart del país per la seva superfície. Es troba a l'est de la regió de Midtjylland, al municipi de Skanderborg, tot i que una part queda dins dels límits del municipi de Horsens. Les ciutats més properes són Skanderborg a l'est i Ry al nord.

El Mossø es va crear durant la darrera edat glacial, fa uns 10.000 anys. El llac presenta dues parts, a l'oest hi ha una zona petita i poc profunda mentre que la zona oest, de més fondària és més gran. El riu Gudenå, el més llarg de Dinamarca, és la principal aportació d'aigua al llac i també el seu desguàs, el Mossø forma part del sistema de llacs del Gudenå.

El llac està envoltat de boscos, prats i terres de conreu, i en algunes zones per extenses joncedes i aiguamolls. El bosc originari de roure i faig és present als vessants orientats al nord. A l'oest hi ha la zona deltaica de Klosterkær creada per les aportacions del Gudenå. En els prats molt humits es troben plantes com la calta o la cucut de rec.

Entre la fauna present al llac el més comú són els ànecs però també podem trobar gavines, el cabussó collnegre o el cabussó emplomallat. També es poden veure algunes aus marines com l'èider comú o algunes calàbries. Pel que fa als peixos al Mossø hi ha unes 20 espècies, la perca de riu, la madrilleta vera i el "gymnocephalus cernuus" són els més abundants mentre la sander lucioperca, l'anguila i la truita comuna són els que tenen més interès per a la pesca.


Jesús Vicente García Pitarch

Jesús Vicente García Pitarch, conegut com a García Pitarch o Suso, (La Pobla de Vallbona, Camp de Túria, 14 de novembre de 1963) és un exfutbolista valencià. Jugava com a davanter, i el diari El País el va definir com un "extrem esquerrà, ràpid i laboriós" . Des de la temporada 2015-16 és el director esportiu del València Club de futbol.


Femme Fatale

Femme Fatale és el setè àlbum d'estudi de la cantant estatunidenca Britney Spears. Va ser llençat al mercat el 25 de març de 2011 per la discogràfica Jive Records. El seu primer single "Hold It Against Me", va ser llançat l'11 de gener de 2011. Va ser produït per Dr. Luke i Max Martin més enllà del músic will.i.am durant 2009 i 2011.

"Hold It Against Me" va ser llençat com el primer i oficial single de l'àlbum. Va arribar a la cima en 7 països en els top ten. Va entrar en el top-five amb altres 7 països. Till the World Ends va ser llençat com a segon single i va arribar a la posició número 1 en el sud de Korea, Polònia i Rússia i va col·locars-se tercer als Estats Units. Es convertí en la cançó més ben posicionada en les ràdios dels EUA en tota la seva carrera. El tercer single, I Wanna Go, va ser anunciat a l'estiu de 2011. Poc després, va entrar en votació a les xarxes socials i al website oficial de la cantant per veure quin seria el següent single. Van entrar en vot "Criminal", "(Drop Dead) Beautiful" i "Inside Out". Criminal va ser el més votat, DDBeautiful el va seguir i finalment, Inside Out quedà últim. Dies després, molts fansites de la cantant van assegurar que el quart single seria "Trouble For Me" i les expectatives es van anar fent més grans fins que Britney va anunciar que, els seus fans havien votat "Criminal" per ser single, doncs seria single.


Bergstedt

Bergstedt o en baix alemany Bargsteed és un barri del bezirk de Wandsbek a la ciutat estat d'Hamburg a Alemanya. El 2011 tenia 9899 habitants sobre una superfície de 7,1 km², un augment de gairebé 4% en cinc anys. Es troba al nord-est de la ciutat entre l'Alster a l'oest i la frontera amb Slesvig-Holstein a l'est.


Guardie e ladri

Guardie e ladri és una pel·lícula italiana de 1951 dirigida per Mario Monicelli i Steno, produïda per Dino De Laurentiis i Carlo Ponti i amb actuació principal de Totò i Aldo Fabrizi. La pel·lícula és una de les obres més importants del neorealisme italià. Neix de la col·laboració entre els cineastes Monicelli i Steno, i és una de les millors de Totò, la interpretació de les quals és considerada com una de les millors de la seva carrera.
Inicialment, va tenir problemes amb la censura. Es considera un clàssic de la Commedia all'italiana.


Ride Me Five

Nicolás Jarne Bueno (Madrid, "c." 1990), conegut com Nico, és un youtuber madrileny que porta el canal de Ride Me Five. A mitjans de juny de 2021, el canal tenia 915 mil subscriptors.

En Nico va fer dos cicles formatius; un de mecànica i l'altre de màrqueting. Després es llicencià en Màrqueting en la Universitat Rei Joan Carles. Amb l'objectiu de fer una volta al món, el 16 de novembre de 2017 Nico va iniciar un viatge amb un Honda Transalp 650 des de Palma, on resideix, cap al continent africà. A través del seu canal de YouTube, va anar documentant a la xarxa social la seva aventura amb vídeos gravats i editats per ell mateix.


Charis Dorsum

Charis Dorsum és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -54.5 ° latitud N i 321.25 ° longitud E, que fa 251 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1991 i fa referència a una característica d'albedo inspirada en una de les gràcies, les Càrites.


Felis Dorsa

Felis Dorsa és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -14.28 ° latitud N i 299.19 ° longitud E, que fa 244 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo.


Anio Valles

Anio Valles és una formació geològica de tipus vallis a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 38.01 ° latitud N i 56.22 ° longitud E, que fa 54 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1988 i fa referència a una característica d'albedo.


Axius Valles

Axius Valles és una formació geològica de tipus vallis a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -51.03 ° latitud N i 74.77 ° longitud E, que fa 435.95 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1979 i fa referència a una característica d'albedo que pren el nom del riu Vardar de Macedònia del Nord i Grècia.


Haworthia arachnoidea var. setata

Haworthia arachnoidea var. setata, és una varietat de Haworthia arachnoidea del gènere "Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.


Copa COMEN

La Copa COMEN, va ser una competició de waterpolo, organitzada per la "Confederació Mediterrània de Natació" entre el 1984 i el 2007. Hi participaven clubs mediterranis com Espanya, França, Itàlia, Malta, Grècia, Xipre, Egipte, Iugoslàvia i posteriorment Croàcia, Montenegro i Sèrbia.


UY Centauri

UY Centauri (UY Cen) és un estel variable a la constel·lació de Centaure. Té magnitud aparent mitjana +7,04 i la seva variabilitat va ser descoberta per W. Fleming i I.C. Pickering el 1911. La seva distància al sistema solar s'estima entre 1.920 i 2.250 anys llum.

UY Centauri és el prototip dels «estels SC», estels de característiques intermèdies entre els estels S i els estels de carboni. Aquesta classe d'estels són molt poc freqüents; àdhuc sent estels molt freds —la temperatura superficial d'UY Centauri és de 2.400 K—, en els seus espectres pràcticament no s'observen bandes moleculars però sí nombroses línies atòmiques, a causa que la seva relació carboni/oxigen és molt propera a la unitat. Mostren excés en l'infraroig a 60 μm a causa d'episodis passats de pèrdua de massa estel·lar i formació de pols. De fet, el 2005 es va detectar en UY Centauri un nou episodi de formació de pols acompanyada d'una disminució de la seva lluentor de 2 magnituds banda V. A l'actualitat, la seva pèrdua de massa s'estima en 1,7 × 10-7 masses solars per any.

Els estels com UY Centauri s'hi troben en les últimes etapes de l'evolució estel·lar i són considerablement lluminosos. UY Centauri posseeix una lluminositat 4.000 vegades superior a la lluminositat solar. Una altra característica d'aquests estels és la seva gran grandària; el radi d'UY Centauri és ~ 370 vegades més gran que el radi solar, equivalent a 1,74 ua.

La composició elemental d'UY Centauri difereix en alguns aspectes de la del Sol, amb una major abundància relativa de liti que el nostre estel i uns continguts dels elements entre el sodi i el ferro —amb la possible excepció del vanadi— comparables als solars. Els elements més pesats que el cobalt, són, amb algunes excepcions, més «sobrebundants» que en el Sol.

UY Centauri és una variable semiregular la lluentor de la qual varia al llarg d'un període de 114,6 dies. Aquesta variabilitat no està relacionada amb l'enfosquiment per pols sinó amb pulsacions en la superfície estel·lar.


Perseverance

Perseverance, (en català, 'Perseverança'), sobrenomenat Percy és un vehicle Mars rover dissenyat i fabricat pel Jet Propulsion Laboratory per explorar el cràter Jezero de Mart com a part de la missió Mars 2020 del Mars Exploration Program ('Programa d'Exploració de Mart') de la NASA. Va ser llançat el 30 de juliol de 2020 a les 11:50 UTC des de Cap Canaveral a Florida i va aterrar a Mart el 18 de febrer de 2021 a les 20:55 UTC.

El seu disseny és gairebé idèntic al ròver "Curiosity", compta amb set instruments científics per estudiar la superfície marciana començant des del cràter Jezero. També porta a bord 23 càmeres i dos micròfons. En la missió també navega l'helicòpter explorador "Ingenuity", que ajuda al ròver "Perseverance" a trobar possibles llocs per estudiar.


Wikifunctions

Wikifunctions és un catàleg de funcions editat de forma col·laborativa que té com a objectiu permetre la creació, modificació i reutilització de codi. Està estretament relacionat amb el projecte Abstract Wikipedia, una extensió a Wikidata que té com a objectiu crear una versió de Viquipèdia que no es base en cap idioma concret, però que s'adapte a qualsevol mitjançant dades estructurades. Els noms inicials es consideraven provisionals; fins que el 22 de desembre de 2020 es va anunciar el nom definitiu de Wikifunctions.

Va ser concebuda per Denny Vrandečić, el cofundador de Wikidata, en un document de treball de Google l'abril de 2020, i proposat formalment el maig de 2020 (com a "Wikilambda"). Va ser aprovat per la junta de la Fundació Wikimedia el juliol de 2020 com a "Abstract Wikipedia".


Al Hollywood madrileño

Al Hollywood madrileño és una comèdia avantguardista i experimental espanyola muda i en blanc i negre escrita i dirigida per Nemesio Manuel Sobrevila estrenada l'any 1927 i rodada en Bilbao, Osca i Biarritz. Té un títol alternatiu: Lo más español.


Josep Clara i Resplandis

Josep Clara i Resplandis (Girona, Gironès, 1949) és un historiador i professor universitari català.

Professor d’història contemporània a la Universitat de Girona, és membre de la Reial Acadèmia de la Història. Va cursar els seus estudis a l'Escola Normal de Girona, al Col·legi Universitari de Girona i a la Universitat Autònoma de Barcelona, on es va llicenciar i doctorar en Filosofia i Lletres, secció Història, els anys 1976 i 1982, respectivament. Ha format part de la redacció de "Presència" i de la "Revista de Girona". La seva recerca s'ha dirigit cap a la història política i social del sexenni democràtic, la Segona República espanyola i el franquisme, sobretot en l’àmbit gironí. De la seva abundant producció bibliogràfica, de més d’una quarantena de llibres de la seva especialitat, destaquen.