Aeroport d'Ouagadougou

LAeroport d'Ouagadougou (codi IATA: OUA, codi OACI: DFFD) és un aeroport situat al centre de la ciutat d'Ouagadougou, a Burkina Faso. El 2004 l'aeroport va rebre 241.466 passatgers (+18,5% d'augment comparat amb l'any 2003).


Cristian García Ramos

Cristian García Ramos (Terrassa, 21 de desembre de 1981) és un exfutbolista català i actual entrenador del primer equip de la UE Sant Andreu.

Format al Terrassa FC, després de passar pel Poli Ejido i pel Cádiz CF, on va militar 3 temporades. La temporada 2010/2011 arriba a les files de la SD Ponferradina on no aconsegueix l'objectiu de la permanència, produint-se el descens de categoria a la Segona Divisió B del futbol espanyol. A la temporada 2011/2012 arriba a les files del Córdoba CF.

En aquesta primera temporada 2011/2012 amb el Córdoba Club de Fútbol es classifica per disputar les eliminatòries d'ascens a la màxima categoria del futbol espanyol, encara que finalment no es va consumar l'ascens. Cristian pateix una greu lesió que el va tenir pràcticament tota la temporada sense poder participar amb el seu club, podent participar només en 3 partits al començament de la temporada. En la seva segona temporada amb el Córdoba Club de Fútbol va tornar de la seva lesió convertint-se en un membre important més de la plantilla, sent el seu contracte ampliat per tres temporades més.

El 2013 va fitxar pel CE Sabadell de la Segona Divisió Espanyola on va jugar una temporada i va quedar en novena posició. A la temporada 2014-2015 va jugar al CD Tenerife on va quedar en 17a posició a prop dels descens.

Una temporada més tard fitxaria pel Terrassa FC on va jugar la temporada 2015-2016 i 2016-2017 retirant-se com a jugador als 35 anys d'edad. Es va quedar al club terrassenc per fer d'entrenador les temporades 2017-2018 i 2018-2019.

El febrer de 2021 es converteix en el nou entrenador de la Unió Esportiva Sant Andreu, amb un contracte fins a finals de temporada.


Jacobo Bolbochán

Jacobo Bolbochán (Azul, província de Buenos Aires, 26 de desembre de 1906 - Buenos Aires, 29 de juliol de 1984), fou un jugador d'escacs argentí, que ostentà el títol de Mestre Internacional. El seu germà petit era el Gran Mestre Julio Bolbochán.


Saadi

Abu-Muhàmmad Musli-ad-Din ibn Abd-Al·lah Xirazí (en persa: ابومحمد مصلح الدین بن عبدالله شیرازی), conegut com a Saadi o Sa'di (en persa:سعدی )
(1184 - 1283/1291) fou un dels principals poetes perses de l'edat mitjana. No és conegut només als països de llengua persa, sinó que també ha estat esmentat en fonts occidentals. Se li reconeix la qualitat dels seus escrits i la petjada dels seus pensaments socials i morals. Sembla que va viure entre 99 i 107 anys.


Churamiti maridadi

Churamiti maridadi és una espècie d'amfibis de la família Bufonidae endèmica de Tanzània. És monotípica del gènere Churamiti.

Es troba en perill d'extinció crític a causa del seu endemisme i la pèrdua del seu hàbitat natural.


Illes del Mar del Corall

El Territori de les Illes del Mar del Corall, que forma part de l'Organització territorial d'Austràlia, comprèn un extens grup d'illes (i esculls) tropicals molt petites i totes deshabitades, llevat d'una, situades al Mar del Corall, al nord-est de Queensland, Austràlia. L'única illa habitada és l'Illa Willis, on hi viuen els 4 únics habitants del Territori. El Territori de les Illes del Mar del Corall cobreix una àrea total de 780.000 km² de l'Oceà Pacífic, tot i que només 10 km² són terres emergides, a l'est i al sud de la cara externa de la Gran Barrera de Corall.


Martyn Kravtsiv

Martyn Kravtsiv (en ucraïnès: Мартин Кравців) (Lviv, 26 de novembre de 1990), és un jugador d'escacs ucraïnès, que té el títol de Gran Mestre des de 2009.

A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2020, hi tenia un Elo de 2625 punts, cosa que en feia el jugador número 13 (en actiu) d'Ucraïna. El seu màxim Elo va ser de 2628 punts, a la llista de gener de 2014 (posició 157 al rànquing mundial).


Portadown

Portadown (en gaèlic irlandès "Port an Dúnáin", que vol dir "port de la petita fortalesa", en escocès d'Ulster "Portadoun" o "Portadoon") és una vila d'Irlanda del Nord, al comtat d'Armagh, a la província de l'Ulster. La ciutat es troba als marges del riu Bann a 37 kilòmetres als sud-oest de Belfast.

Encara que Portadown pot remuntar els seus orígens a principis del , no va ser fins a l'era victoriana i l'arribada del ferrocarril quan va esdevenir una ciutat important. Portadown es coneix com "l'eix del Nord" perquè fou un important nus ferroviari en el passat, on la línia del Gran Ferrocarril del Nord divergia cap a Belfast, Dublín, Armagh i Derry.

En la dècada de 1990, Portadown es va assenyalar a l'atenció dels mitjans del món pel "conflicte de Drumcree". Aquesta és l'última part d'una llarga disputa sobre les desfilades que es va iniciar al i que ha donat lloc a nombrosos aldarulls, i morts.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Antoni Torrecillas Martínez

Antoni Torrecillas Martínez (Barcelona, 21 de setembre de 1962), és un jugador d'escacs català, que té el títol de Mestre Internacional des del 2011. Fou campió absolut de Catalunya el 1994.

A la llista d'Elo de la FIDE del juny de 2015, hi tenia un Elo de 2369 punts, cosa que en feia el jugador número 129 (en actiu) de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2433 punts, a la llista de setembre de 2010 (posició 1919 al rànquing mundial).


WordPress.com

WordPress.com és una plataforma per a la creació de blogs. Utilitza WordPress, el sistema de gestió de continguts de programari lliure. És propietat d'Automattic.

No requereix cap mena de registre per llegir o comentar en els blogs allotjats en el lloc, llevat que així ho decideixi el propietari. El registre només és obligatori per crear blogs i publicar articles, i és gratuït en la seva versió bàsica. Algunes característiques avançades són de pagament a través del seu servei VIP, com el mapeig de dominis, l'edició de CSS, l'eliminació d'anuncis i l'augment de l'espai d'emmagatzematge.

Hi ha prop de 60 milions de llocs a WordPress.com, que reben més de 100 milions de visites diàries. Cada dia es publiquen més d'un milió de nous articles i més d'un milió de comentaris. Alguns dels clients notables de Wordpress.com són CNN, CBS, BBC, Reuters, Sony o Volkswagen.


Els diaris del rom

Els diaris del rom (en anglès: The Rum Diary) és una pel·lícula estatunidenca basada en la novel·la homònima de Hunter S. Thompson (2011) escrita i dirigida per Bruce Robinson i produïda per Christi Dembrowski i Johnny Depp. Ha estat doblada al català.


Salman de l'Aràbia Saudita

Salman ibn Abd-al-Aziz Al Saüd, conegut com a Salman de l'Aràbia Saudita —en àrab سلمان بن عبدالعزيز آل سعود, "Salmān ibn ʿAbd al-ʿAzīz Āl Saʿūd"— (Al-Riyad, 31 de desembre de 1935) és l'actual rei de l'Aràbia Saudita i el cap de la Casa dels Saüd. Ha estat ministre de Defensa des de 2011 i va ser governador d'Al-Riyad des de 1963 fins a 2011.

El rei Salman va ascendir al tron el 23 de gener de 2015 després de la mort del rei Abdul·lah, el seu mig germà. És el primer dels reis de l'Aràbia Saudita que va néixer quan ja s'havia establert aquest estat.


LHimne de la República Socialista Soviètica de Letònia (en letó: "Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas himna") va ser l'himne nacional de Letònia quan es tractava d'una república de la Unió Soviètica coneguda com la RSS de Letònia.


Pau Gambús i Romeu

Pau Gambús i Romeu (Sabadell, ? d'abril de 1829 - 26 d'abril de 1912) fou un industrial i banquer.

Fill dels masovers de la masia de Can Rull de Sabadell i de formació autodidacta, va intervenir activament en la vida socioeconòmica de la ciutat. Va ser cofundador del Banc de Sabadell i membre del consell d'administració, càrrec que exercí de 1882 a 1911. També va dirigir la Caixa d'Estalvis de Sabadell entre 1890 i 1912, data de la seva mort. Com a industrial, el 1886 va ser el creador de l'empresa familiar Olis Gambús, a la via de Massagué.

Quan va morir, l'ajuntament presidit per Andreu Camps i Panadès va acordar donar el nom de Gambús a un carrer de la Creu Alta, entre la carretera de Prats i el carrer Major, urbanitzat en terrenys agrícoles que la família Gambús tenia en aquella barriada.


Baskaran Adhiban

Baskaran Adhiban (Tamil Nadu, 15 d'agost de 1992) és un jugador d'escacs indi, que té el títol de Gran Mestre des de 2010.

A la llista d'Elo de la FIDE del març de 2021, hi tenia un Elo de 2659 punts, cosa que en feia el jugador número 4 (en actiu) de l'Índia, i el número 84 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2674 punts, a la llista del setembre de 2015.


Maurício Poggi Villela

Maurício Poggi Villela, més conegut com a Mauricinho, (Ribeirão Preto, 29 de desembre de 1963) és un antic jugador de futbol brasiler de les dècades de 1980 i 1990.


Bultaco Alpina

La Bultaco Alpina fou un model de motocicleta de fora d'asfalt fabricat per Bultaco entre 1971 i 1980. Al llarg de la seva vida comercial se'n produïren diverses versions en cilindrades variades (des dels 125 fins als 350 cc), per bé que les més populars foren les de 250 i 350 cc. Com a característiques generals a totes les versions, disposaven d'un motor de dos temps monocilíndric refrigerat per aire, bastidor de simple bressol, frens de tambor i amortidors de forquilla convencional davant i telescòpics darrere. El seu nom provenia de la "Companyia Alpina" de la Creu Roja de Barcelona, ja que la moto nasqué de la col·laboració del seu responsable, Manuel Fabregat, amb Francesc Xavier Bultó, l'amo de Bultaco, amb la idea de dotar aquesta unitat de la Creu Roja de vehicles adients per a prestar assistència als afeccionats a la moto de muntanya, aleshores molt nombrosos.

Pensada per a un ús mixt, a mig camí entre el trial i l'enduro (era bàsicament una Sherpa T amb suspensions més dures i amb el canvi de marxes de la Matador, el model d'enduro de la marca), l'Alpina obrí un segment de mercat fins aleshores inexistent i creà un nou concepte de motocicleta que fou anomenat "trail" (en anglès, "rastre" o "viarany"), una idea que triomfà comercialment i que aviat fou seguida per altres marques, com ara OSSA amb el seu model Explorer (1973) i amb la seva Cota 247-T (1974). Per bé que inicialment aquest tipus de motocicleta es destinava al l'ús per la muntanya i el camp, essent especialment apte per a l'excursionisme motoritzat (sol o amb passatger), amb els anys les trail s'anaren decantant cada cop més cap a les pistes forestals, una tendència iniciada pels fabricants japonesos als darrers anys de la dècada de 1970 que possibilità l'auge dels raids africans. Aquesta evolució ha fet que les actuals "trail" siguin més que res motos de carretera utilitzables en pistes forestals (com ara la BMW GS o la KTM "Adventure").

L'Alpina assolí un important èxit comercial gràcies a la seva senzillesa, robustesa i facilitat de conducció, unit al poc manteniment que requeria. Era una motocicleta atractiva, còmoda i polivalent que estava a l'abast de tothom, al contrari d'allò que passava amb els models de trial, motocròs i enduro, altament especialitzats i destinats a un públic mínimament expert. El mateix Francesc Xavier Bultó n'era un entusiasta i amb la seva Alpina particular acostumava a fer excursions amb els seus fills i néts asseguts al dipòsit per la seva finca de Cunit, el mas de Sant Antoni.


The Wolf of Wall Street

The Wolf of Wall Street és una pel·lícula de l'any 2013 dirigida per Martin Scorsese, basada en les memòries de Jordan Belfort. El guió va ser escrit per Terence Winter i la pel·lícula és protagonitzada per Leonardo DiCaprio com Belfort, al costat de Jonah Hill, Jean Dujardin, Rob Reiner, Kyle Chandler i Matthew McConaughey, entre d'altres. "The Wolf of Wall Street" és la cinquena col·laboració entre Scorsese i DiCaprio.

La pel·lícula explica la història d'un agent de borsa de Nova York, interpretat per DiCaprio, que es nega a cooperar en un cas de frau de títols que involucra la corrupció a Wall Street, el banc comercial i infiltració de la màfia.


Vivir es fácil con los ojos cerrados

Vivir es fácil con los ojos cerrados és una pel·lícula espanyola de 2013 escrita i dirigida per David Trueba. Aquesta és la novena pel·lícula que el director madrileny dirigeix i que escriu el seu guió. En aquest cas, s'inspira en una història real que va succeir l'any 1966 a Almeria, quan John Lennon va visitar la ciutat andalusa amb motiu del rodatge de la pel·lícula "How I Won the War". El títol va ser tret de la lletra de la cançó "Strawberry Fields Forever" ("Living is easy with eyes closed"). La pel·lícula barreja imatges pròpies del film, intercalades amb imatges d'arxiu dels Beatles i de Lennon rodant a Almeria. Es va estrenar el 31 d'octubre de 2013.


Nils Grandelius

Nils Grandelius (nascut el 3 de juny de 1993) és un jugador d'escacs suec, que té el títol de Gran Mestre des de 2010.

A la llista d'Elo de la FIDE del febrer de 2021, hi tenia un Elo de 2670 punts, cosa que en feia el jugador número 1 (en actiu) de Suècia, i el 67è millor del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2694 punts, a la llista del març del 2019.


Eduardo Gómez Manzano

Eduardo Gómez Manzano (Madrid, 27 de juliol de 1951 - Madrid, 28 de juliol de 2019) fou un actor i humorista espanyol, conegut principalment pel seu paper a "Torrente 3" en la pantalla gran i pels seus personatges Mariano Delgado a la sèrie de televisió "Aquí no hay quien viva" i Máximo Angulo a "La que se avecina".


Franz Nachbaur

Franz Nachbaur (Gießen prop de Friedrichshafen, 25 de març de 1835 - Munic, 21 de març de 1902) fou un cantant alemany de la corda de baríton.

Començà la seva carrera artística com a corista a Basilea. Recolzat financerament per un banquer francès, al que conegué durant una gira artística de la seva companyia, trobà mitjans per a cultivar la seva veu tenor sota la direcció d'Horth i més tard de Lamperti, a Milà. Des de la seva aparició al teatre de Mannheim restà consagrat com artista de primera categoria, entrant a formar part, des de 1866, de la companyia d'òpera de Munic, en la que hi va romandre fins a la seva retirada de l'escena el 1890.

Fou un dels millors intèrprets wagnerians, creant la part de Walther de "Els mestres cantaires de Nuremberg" i la de Froh en "Das Rheingold", el 1868 i 1869, respectivament. També actuà amb gran èxit algunes temporades a Itàlia, especialment en representacions wagnerianes.


Estat Islàmic

Estat Islàmic —en àrab الدولة الإسلامية, "ad-Dawla al-Islāmiyya"— o Estat Islàmic de l'Iraq i el Llevant (ISIL) —en àrab الدولة الاسلامية في العراق والشام, "ad-Dawla al-Islāmiyya fī l-ʿIrāq wa-x-Xām"—, també conegut com a Daeix, Dàïx o Daesh —per la sigla de l'àrab داعش, "dā'ix", —, és un grup armat islamista que opera a Síria i a l'Iraq, on ha autoproclamat la fundació d'un califat, i que té aspiracions territorials sobre tot el 'Llevant àrab' (Líban, Síria, Iraq, Jordània) per a incloure-hi totes les poblacions àrabs que van quedar separades amb el repartiment entre França i el Regne Unit després de la Primera Guerra Mundial. Ha arribat a dominar "de facto" un gran territori entre el nord-est de Síria i el nord-oest de l'Iraq. El juny del 2014 va entrar a Mossul, la segona ciutat de l'Iraq, i, segons sembla, va desencadenar persecucions i matances ètniques contra les minories religioses de la zona, especialment els yazidites i els cristians.

Aquest grup anteriorment havia estat anomenat Estat Islàmic de l'Iraq i el Llevant i havia format part de l'organització Al-Qaeda a l'Iraq. L'ISIL ha participat activament en la Guerra civil siriana i en la Insurgència iraquiana després de 2011. Va sorgir com una organització terrorista propera a Al-Qaeda per fer front a la invasió de l'Iraq (2003), sent dirigida per Abu Musab al Zarqaui. Després de la seva mort, el nou cap, Rashid al-Baghdadi, sota la tutela d'Osama bin Laden, es va expandir per les governacions d'Ambar, Nínive, Kirkuk i en gran part de Saladí, així com en menor mesura Babilònia, Diala i Bagdad. Durant aquest temps es va proclamar com a Estat Islàmic de l'Iraq, i la seva caserna general es trobava a la ciutat de Baquba.

Estat Islàmic de l'Iraq va ser responsable de la mort de milers de civils iraquians, així com de membres del govern iraquià i els seus aliats internacionals. A causa del suport militar dels Estats Units al govern de Nuri al-Maliki, el grup va sofrir diversos revessos, inclosa la mort de Rashid al Baghdadi, però l'organització es va renovar durant la Guerra civil siriana, passant a ser coneguda com a Estat Islàmic de l'Iraq i el Llevant o pel el seu acrònim àrab Daeix. El següent i actual cap, Bakr al-Baghdadi, va tallar els llaços amb Al-Qaeda i va declarar, el 2014, la independència del seu grup i la seva sobirania sobre l'Iraq i Síria, autoproclamant-se califa amb el nom d'Ibrahim.

El califat reclama l'autoritat religiosa sobre tots els musulmans del món, i té com a objectiu declarat unir totes les regions habitades per musulmans sota el seu control, començant amb l'Iraq i la regió del Llevant mediterrani, que cobreix aproximadament els actuals Estats de Síria, Jordània, Israel, Palestina, Líban, Xipre, i part del sud de Turquia. Altres milícies que controlen part del territori de la península egípcia del Sinaí, l'est de Líbia, nord-est de Nigèria i el Pakistan han jurat lleialtat a l'organització, que es caracteritza per la seva severa interpretació de l'islam i la seva violència brutal contra els xiïtes, car els seus membres són sunnites.


Santa Maria della Vittoria

Santa Maria della Vittoria és una església titular de catòlica dedicada a la Mare de Déu, situada a Roma. L'església és coneguda principalment perquè allà es troba l'obra mestra de Gian Lorenzo Bernini "Èxtasi de Santa Teresa". L'església es troba al Rione Quirinale, al 98 98 via XX Settembre. Està al costat de la Fontana dell'Acqua Felice.


Antoine Drouot

Antoine Drouot (Nancy, Lorena, 11 de gener de 1774 - 24 de març de 1847) fou un militar francès.

Fill d'un forner, des d'infant es distingí per la seva afició als estudis matemàtics, i ingressà en el cos d'enginyers amb el grau de subtinent en sortir, el 1793, de l'escola d'Aplicació de Metz. Prengué part en les campanyes del Rin i d'Itàlia fins al 1800, assistint a les cèlebres batalles de Fleurus i Hohenlinden, i fent-se notar per la seva perícia i valor en la retirada de Trebia. El 1804 va rebre la creu de la Legió d'Honor, i passà a prestar els seus serveis a l'armada, assistint a la batalla de Trafalgar amb el grau de major.

El 1808 va combatre a Espanya i l'any següent a Alemanya, contribuint en la batalla de Wagram a decidir la sort de la jornada dirigint personalment una part de les bateries de la guàrdia. En la retirada de Rússia, es distingí d'una manera especial per la seva serenitat i calma, que li valgueren el dictat de "Le sage de la Grande Armée" i l'ascens a general. En acabar aquella guerra, Napoleó el nomenà ajudant seu, i sempre que en una batalla resolgué agrupar l'artilleria en grans masses (Lützen, Wachau, Craonne), fou Drouot l'encarregat de dirigir-les. A Hanau salvà, es pot dir així, a l'exèrcit per emprar de manera genial aquesta arma.

Caigut l'emperador, el segui a l'illa Elba, i quan aquell li exposà el seu projecte de sortir de l'illa, s'esforçà amb l'esforç més gran en dissuadir-lo de portar a fi aquesta empresa, el fracàs del qual endevinava. En la batalla de Waterloo, seguint el consell de Drouot, Napoleó endarrerí l'atac fins a les dues de la tarda, perquè estovat el terra per la pluja, dificultava els moviments de l'artilleria. Més tard el mateix Drouot es lamentà moltes vegades que, per haver fet cas del seu consell, s'hagués perdut la batalla, tret en veritat poc comú i que prova la noblesa del seu caràcter. Absolt pel consell de guerra que jutjà la conducta dels generals que havien seguit a Napoleó, es retirà al seu poble natal, on acabà els seus dies tranquil·lament, tenint cura de l'educació, que se li havia confiat, del príncep Lluís Napoleó, més tard emperador dels francesos.

Lluís Felip li havia concedit la gran creu de la Legió d'Honor, i Nancy va honorar la memòria del seu il·lustre fill elevant-li el 1856 un senzill monument. Napoleó, que tenia en gran estima les seves qualitats, soli dir d'ell que el considerava amb capacitat per comandar un exèrcit de 100.000 homes, i en una altra ocasió digué:Entre els seus escrits, que veieren la llum pública a Nancy (1824-1831, hi figuren els citats a continuació:
* "Informe sobre una memòria de M. Callière titulada";
* "De les reserves de blat per als préstecs de l'Agricultura a l'interès més moderat";
* "Informe sobre una arada";
* "Informe sobre les forces motrius que han de ser aplicades à les arades";
* "Informe sobre el curs del cultiu i naturalització de vegetals de M. A. Thanin";
* "Informe sobre una obra de M. Ternaux el major, titulada: Noticia sobre la millora dels ramats de xais a França";
* "Informe sobre la balança de M. Carez", etc.


Tribu reconeguda federalment

Tribu reconeguda federalment és la tribu dels amerindis dels Estats Units reconeguda legalment pel Bureau of Indian Affairs (BIA) del Departament d'Interior dels Estats Units. Als Estats Units, la tribu índia és una unitat fonamental, i la Constitució atorga al Congrés dels Estats Units el dret a interaccionar amb les tribus. Més específicament, la Cort Suprema dels Estats Units a "Estats Units contra Sandoval", 231 EUA 28 (1913), va advertir, "no és ... que el Congrés pugui portar una comunitat o grup de persones dins dels límits d'aquest poder de manera arbitrària anomenant-los tribu índia, sinó només que, en relació a les comunitats indígenes clarament la qüestió de si, en quina mesura i de quina hora han de ser reconegudes i tractades com a tribus dependents" (at 46). El reconeixement tribal federal garanteix a les tribus el dret a certs beneficis i està controlat en gran part pel Bureau of Indian Affairs (BIA).

Mentre intenten determinar quins grups eren elegibles per al reconeixement federal en els anys 1970, els funcionaris del govern
foren molt conscients de la necessitat de procediments consistents. Per il·lustrar-ho, diverses tribus federalment reconegudes trobaren obstacles per dur a terme reclamacions de terres. "Estats Units contra Washington" (1974) va ser un cas judicial que va confirmar els drets de pesca reconeguts per tractat de les tribus de Washington, i altres tribus van exigir que el govern dels EUA el reconeixement del títol aborigen. Tot això va culminar amb la Llei d'Assistència a l'Autodeterminació i Educació Indígena de 1975, que legitima les entitats tribals legalment per la restauració de l'autodeterminació dels amerindis dels Estats Units.

El 1978, la BIA publicar normes definitives amb els procediments que els grups havien de complir per assegurar el reconeixement tribal federal. Hi ha set criteris. Quatre han demostrat ser un problema de provar per a la majoria dels grups: comunitat històrica antiga, identificació exterior com a indis, autoritat política, i descendir d'una tribu històrica. Mentre el Congrés i els tribunals federals poden conferir reconeixement federal, aquestes vies han estat cada vegada més difícils des de 1978. La majoria de les tribus han de presentar peticions detallades a la Office of Federal Acknowledgment (OFA) de la BIA.

L'agost de 2012 el "Registre Federal" dels Estats Units va emetre una llista oficial de les 566 tribes considerades "Entitats índies reconegudes amb dret a rebre els serveis del Bureau of Indian Affairs dels Estats Units". El web USA.gov, portal web oficial del govern federal, també manté una llista actualitzada dels governs tribals .


Rafael Merry del Val y Zulueta-Wilcox

Rafael Merry del Val y Zulueta-Wilcox (Londres, 10 d'octubre de 1865 – Ciutat del Vaticà, 26 de febrer de 1930) va ser un eclesiàstic i cardenal espanyol, titular de la Secretaria d'Estat de la Santa Seu de 1903 a 1914.

Era el segon dels quatre fills de Rafael Merry del Val y Díaz, marquès de Merry del Val, y de Sofía Zulueta y Wilcox, matrimoni que per ambdues bandes tenia profundes arrels aragoneses, bretones, irlandeses, basques, angleses i holandeses. Nasqué a l'ambaixada espanyola davant del Regne Unit, de la qual el seu pare era secretari. Feu els estudis primaris als jesuïtes de Bournemouth, localitat on la seva mare tenia àmplies possessions, i després a la Bayliss House de Slough. Resseguint les destinacions del seu pare, continuà els estudis a l'escola dels jesuïtes de Notre-Dame de Namur, Bèlgica i al Collège Saint-Michel de Brussel·les, on ja manifestà el desig d'emprendre la carrera eclesiàstica. Retornat a Anglaterra, ingressà al seminari de St. Coutbert d'Ushaw, a Durham.

El 1883 i per gestió personal de l'arquebisbe de Westminster Herbert Vaughan es va traslladar a Roma amb intenció d'estar-se al Pontifici Col·legi Escocès. Es matriculà a la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma, per la qual es doctoraria en filosofia (1886) i en teologia (1891) i es llicenciaria en dret canònic (1891). El 1885, en ocasió d'una audiència que el papa Lleó XIII concedí a seu pare, aquest li feu saber on s'estava, però fou el mateix papa qui li indicà que el seu destí era l'Acadèmia de Nobles Eclesiàstics, l'escola diplomàtica de la Santa Seu. Tot i que només havia rebut ordes menors, les seves qualitats, l'ascendent cosmopolita de la seva família i el fet de dominar sis idiomes provocà que l'any 1887 fos nomenat membre de la delegació papal als actes del jubileu de la reina Victòria del Regne Unit. Fou ordenat sacerdot el 30 de desembre de 1888 a l'església de Santa Anna de Roma de mans del cardenal Lucido Maria Parocchi, vicari general de Sa Santedat.

Immediatament fou destinat a la nunciatura davant l'Imperi Alemany a Berlín i seguidament a la de l'Imperi Austro-Hongarès a Viena (1889). Aquest darrer any, retornat a Roma per a la finalització dels seus estudis, fou nomenat capellà privat de Sa Santedat i membre de la família pontifícia mentre era destinat a la Secretaria d'Estat. El 1893 retornà a Viena amb el càrrec de secretari de nunciatura, i hi romangué tres anys, fins que fou novament reclamat a Roma amb el rang de secretari de la comissió pontifícia per a l'estudi de les ordenacions de sacerdots de l'Església Anglicana, i se'l considera l'autor material de la butlla "Apostolicae curae" de Lleó XIII (15 de setembre de 1896) que les declarava nul·les.

Els dos anys següents viatjà com a delegat apostòlic al Canadà l'encàrrec de negociar la prohibició de l'ensenyament catòlic a la província de Manitoba i de conciliar les postures oposades de les jerarquies i comunitats francòfones i anglòfones, qüestions que tanmateix resolgué. Un cop retornat a Roma fou nomenat consultor de la Congregació de l'Índex i president de l'Acadèmia de Nobles Eclesiàstics, càrrec que ocuparia fins al 1903. Mentrestant, el 6 de maig de 1900 fou consagrat arquebisbe titular de Nicea a l'Església de Santa Maria de Montserrat dels Espanyols de mans del cardenal Mariano Rampolla del Tindaro, secretari d'estat. L'any següent encapçalà la delegació papal per a la coronació del rei Eduard VII del Regne Unit.

El papa Lleó XIII moria el 20 de juliol de 1903, i es produí la casualitat que el mateix dia moria Alessandro Volpini, secretari del conclave que s'havia de celebrar. Els cardenals reunits elegiren un nou secretari a corre-cuita, nomenament que recaigué en Merry del Val. La seva gestió en aquell complicadíssim conclave fou tan brillant, que el papa que en sortí, sant Pius X, que no constava en cap pronòstic, el mateix dia de l'elecció, el 4 d'agost, el nomenà secretari d'estat, càrrec que Merry del Val ocuparia durant tot el pontificat d'aquest papa. En el consistori del 9 de novembre d'aquell mateix any, Pius X el creà cardenal del títol de "S. Prassede", alhora que el confirmava en la secretaria i el nomenava prefecte del santuari del Palau Apostòlic i del santuari de la Santa Casa de Loreto. Era el cardenal secretari d'estat més jove de tota la història (només tenia 38 anys) i el primer no italià. Pius X delegà en ell totes les activitats polítiques i diplomàtiques de la Santa Seu.

A la mort de Pius X, el seu càrrec caducà, com era i és preceptiu. En el conclave següent resultà elegit amb el nom de Benet XV el cardenal Giacomo della Chiesa, el qual havia estat subordinat seu, tant com a substitut de la Secretaria d'Estat com a professor de l'Acadèmia de Nobles Eclesiàstics. Merry li feu saber que desitjava no continuar en el càrrec, i aleshores fou nomenat secretari de la Congregació del Sant Ofici, la més important del la cúria romana i de la qual el mateix papa era el prefecte. Romandria en aquest càrrec fins a la mort, confirmat pel posterior papa Pius XI. També rebria altres nomenaments, com ara el d'arxipreste de la Basílica de Sant Pere del Vaticà, de president de la seva fàbrica i de camarlenc del Col·legi Cardenalici en dues ocasions.

El 1926 el papa Pius XI el nomenà delegat especial seu en els fastos que se celebraren amb motiu del 7è centenari de la mort de sant Francesc d'Assís, patró d'Itàlia. Fou la primera ocasió, des de la dissolució dels Estats Pontificis el 1870, que les autoritats italianes i vaticanes compartien protagonisme en un esdeveniment. A Assís, el cardenal Merry del Val es dirigí públicament al seu amfitrió Benito Mussolini per qualificar-lo de "l'home que ha enaltit el nom d'Itàlia a tot el món i que rep la protecció divina de manera palesa"

Merry del Val morí a la Ciutat del Vaticà a causa d'una septicèmia provocada per una apendicitis aguda i fou sebollit a les grutes vaticanes en una tomba encarregada pel govern espanyol i que duu la inscripció "Da mihi animas coetera tolle" (Doneu-me ànimes i traieu-me tota la resta), que havia estat el seu lema.

L'any 1953 fou incoada la seva causa de beatificació, que fins ara no ha prosperat.


Eden Arena

LEden Arena (anteriorment conegut com a "Synot Tip Arena") és un estadi de futbol ubicat a Praga, República Txeca. Fou inaugurat el 7 de maig de 2008 i té una capacitat per 21 000 espectadors asseguts; és l'estadi més gran de la República Txeca, i hi disputen els seus partits l'SK Slavia Praga i el Bohemians 1905, i de vegades la selecció de futbol de la República Txeca.

Durant la temporada 2011-12 va acollir els partits del FC Viktoria Plzeň a la Lliga de Campions. L'estadi també va allotjar la Supercopa d'Europa de futbol de 2013.


Voskhod 1

Voskhod 1 (, "Восход" que significa en rus "Sortida del sol") va ser la setena missió espacial tripulada de la Unió Soviètica. Es va aconseguir una sèrie de "primícies" en la història del vol espacial tripulat, sent el primer vol espacial en transportar a més d'un membre de la tripulació en òrbita, el primer vol sense l'ús de vestits espacials, i el primer a transportar un enginyer o un metge a l'espai exterior. També va establir un rècord d'altitud d'una nau espacial tripulada en 336 km.

Els tres vestits espacials per als cosmonautes del Voskhod 1 van ser omesos, no hi havia ni l'ambient ni la capacitat de càrrega útil per al Voskhod per dur-les. El Voskhod original havia estat dissenyat per portar a dos cosmonautes, però els polítics soviètics van pressionar el programa espacial soviètic a transportar 3 cosmonautes en el Voskhod 1. L'únic altre vol espacial en el programa Voskhod, el Voskhod 2, va transportar a dos cosmonautes — per necessitat, perquè era el vol en què Alexei Leonov realitzaria el primer passeig espacial de la història.

Com a part de la seva càrrega útil, el Voskhod 1 va transportar una cinta del bàner del Communard de la Comuna de París de 1871 en òrbita.


Bettino Craxi

Benedetto Craxi o Bettino Craxi (Milà, 24 de febrer de 1934 – Hammamet (Tunísia), 19 de gener de 2000) fou un polític italià, cap del Partit Socialista Italià del 1976 al 1993, i primer ministre del 1983 al 1987, el primer membre del PSI que ocupà aquest càrrec.

Acusat de corrupció política, el 1994 fugí a Tunísia, on visqué exiliat fins a la mort. Té 1 fill (Bobo Craxi) i una filla (Stefania Craxi).


Her Majesty's Theatre

suig pula (Teatre de sa Majestat) és un teatre del West End, a Haymarket, Ciutat de Westminster, Londres.

L'actual edifici fou dissenyat de Charles J. Phipps i es va construir el 1897 per l'actor-mànager Herbert Beerbohm Tree, el qual va establir la Royal Academy of Dramatic Art al teatre. En les primeres dècades del , Tree va produir espectaculars produccions de Shakespeare i altres obres clàssiques, i el teatre va albergar estrenes de grans dramaturgs com George Bernard Shaw, J. M. Synge, Noël Coward i J. B. Priestley. Des de la Primera Guerra Mundial, l'ampli escenari l'ha fet un teatre adequat per a produccions musicals a gran escala, i el teatre s'ha especialitzat en musicals. Al teatre s'hi han fet enregistraments musicals, especialment la sensació de la Primera Guerra Mundial "Chu Chin Chow" i l'actual producció, "El fantasma de l'òpera" d'Andrew Lloyd Webber, que hi ha sigut interpretada de manera continuada des de 1986.

El teatre va ser inaugurat per l'arquitecte i dramaturg John Vanbrugh, el 1705, com el Queen's Theatre ("Teatre de la Reina"). El teatre autèntic, no acompanyat per música, va ser prohibit per llei en tots els teatres de Londres excepte en dos autoritzats, de manera que ràpidament aquest teatre es va convertir en teatre d'òpera. Entre 1711 i 1739, s'hi van estrenar més de 25 òperes de Georg Friedrich Händel. A principis del , el teatre va albergar la companyia d'òpera que el 1847 es traslladaria al Theatre Royal, Covent Garden, i va presentar les primeres representacions londinenques de "La clemenza di Tito", "Così fan tutte" i "Don Giovanni" de Mozart. També va albergar al Ballet of her Majesty's Theatre a mitjan , abans de tornar a albergar els estrenes londinencs d'òperes famoses com "Carmen" de Bizet i "L'anell del Nibelung" de Wagner.

El nom del teatre canvia segons el sexe del monarca. Primer va ser el King's Theatre ("Teatre del Rei"), el 1714, amb l'ascens al tron de Jordi I. Va ser rebatejat Her Majesty's Theatre ("Teatre de La seva Majestat") el 1837. Més recentment, el teatre va ser conegut com a His Majesty's Theatre des de 1901 fins a 1952, i va esdevenir Her Majesty's amb l'ascens al tron d'Isabel II. La capacitat del teatre és de 1.216 seients, i l'edifici va ser protegit en Grau II per l'entitat English Heritage el gener de 1970. Really Useful Group Theatres ha estat el propietari del teatre des de l'any 2000. Els terrenys tenen un arrendament a llarg termini del patrimoni de la Corona.


Ministre de Subministraments

El Ministre de Subministraments (gaèlic irlandès "An tAire Soláthairtí") fou creat per la Ministers and Secretaries (Amendment) Act, 1939 per ajudar Irlanda durant la Segona Guerra Mundial, o L'Emergència, com era coneguda pel Govern d'Irlanda. Les funcions del ministre foren transferides al Ministre d'Indústria i Comerç quan fou abolit.


Princesa Xahrazad

Princesa Xahrazad (en francès: "Princesse Shéhérazade", lit: "Princesa Xahrazad") fou una sèrie d'animació francesa emesa del 1996 al 1999 pel canal francès France 2 i posteriorment reemesa el 2008 al canal France 5. Va comptar amb la participació del Centre Nacional de la Cinématographie i el suport de Région Poitou Charentes. Al nostre país va arribar doblada al català de la mà del K3 posteriorment convertit en Canal Super3. La careta d'entrada és de Gérard Pullicino i en la seva versió original està cantada per Amina Annabi.


El Seibo

El Seibo és una província de la República Dominicana situada a l'est del país. Limita a l'est amb la província de la Altagracia; al sud amb les províncies la Romana i San Pedro de Macorís; a l'oest amb la província Hato Mayor. Està vorejada pel nord per l'Oceà Atlàntic. La capital provincial és la ciutat de Santa Cruz del Seibo. Abans del 1992 incloïa l'actual província de Hato Mayor. Per tradició, s'acostuma escriure "El Seibo" originalment est és el seu nom original Santa Creu del Seibo

La província El Seibo té una superfície total de 1.786,80 km². Està dividida en dos municipis i cinc districtes municipals:

# Santa Cruz del Seibo, municipi capçalera de la província, districtes municipals: Pedro Sánchez,San Francisco-Vicentillo i Santa Lucia
# Miches, districtes municipals: El Cedro i La Gina.


RNI Films

RNI Films és una aplicació mòbil de fotografia dirigida a dispositius iOS ( iPhone i iPad ) creada per l'empresa Really Nice Images. L'aplicació permet l'edició d'imatges, es basa en la simulació de tipus de pel·lícules fotogràfiques, dotant d'una estètica analógica a les fotografies editades.

Really Nice Images (RNI) va ser fundada al 2015 a Londres. És una empresa d'art i tecnologia dirigida a un ampli sector creatiu. Destaca per la creació de filtres analògics per l'aplicació d'Adobe "Lightroom" donant importància a l'estètica visual. Actualment també ha desenvolupat versions per a IPhone i Ipad.


Ritme i projecció

Ritme i projecció és una escultura abstracta, obra de Marcel Martí i Badenes, situada al mig de l'estany del Pla de Montbau, al barri de Montbau de Barcelona. Feta amb bronze, amb una alçada de 4 m i 1000 kg de pes, es va instal·lar el 1961. Va ser la primera obra monumental de Marcel Martí, i una de les primeres escultures abstractes posades en lloc públic a Barcelona. (La primera obra abstracta col·locada a la via pública de Barcelona també està a Montbau, a l'entrada del recinte de Mundet: "Forma 212" (1957), de Josep Maria Subirachs, Passeig de la Vall d'Hebron).

'"La col·locació d'una obra de Marcel Martí quan es va acabar la primera fase de construcció va ser una manera de posar l'èmfasi sobre la voluntat rupturista de Montbau (…) que fes perdonar tots els disbarats portats a terme fins aquell moment en política de promoció d'habitatges"' (Fabre, J., Huertas, J.M). El mateix artista fa una interpretació del perquè del nom de l'escultura: '"És una fusió plàstica amb el barri de Montbau, en el sentit del ritme del treball realitzat per donar habitatges a les persones, però habitatges moderns. Per això és una escultura que ha de fondre's amb l'arquitectura'." "'L'escultura Ritme i projecció és l'únic element verdaderament representatiu del barri de Montbau, convé mimar-lo"' (Teresa Rossell. Presidenta de les Aules d'Extensió Universitària de Montbau).


Feu d'Okazaki

El Feu d'Okazaki (, "Okazaki-han") va ser un domini feudal del shogunat Tokugawa durant el període Edo, situat a l'est de la província de Mikawa (actual prefectura d'Aichi), Japó. En el centre del domini hi havia el castell d'Okazaki, on avui en dia es troba la ciutat d'Okazaki. Va ser governat per diversos dàimios. Degut a l'associació amb Tokugawa Ieyasu, qui va néixer al castell d'Okazaki, el feu tenia un prestigi superior al de la seva valoració nominal basada en els ingressos de l'impost sobre l'arròs.


Maria Montserrat Domingo i Batlle

Maria Montserrat Domingo i Batlle (Raïmat, Lleida, 1943) és una monja i anacoreta catalana.

En un moment de la seva vida, l'any 1966, va conèixer a les Filles de la Caritat i finalment, amb vint-i-tres anys va decidir integrar-se. Després d’un temps de formació, la seva dedicació va ser al camp sanitari amb els estudis d'ATS, treballant a la Creu Roja i després a Olesa de Montserrat com a practicant d'empresa. Després de demanar i rebre el permís per anar a viure com a anacoreta, i el 1977, va arribar a Sant Joan del Codolar, a Cornudella de Montsant, per instal·lar-se a viure en solitud en un espai de vint metres, en el que era un corral annex a l'església, però amb constants sortides a la muntanya per consolidar el seu contacte amb la natura i recol·lectar plantes aromàtiques. Es pot considerar una anacoreta del segle XXI, més enllà de la cronologia, ja que ha sabut trobar l'equilibri entre l'espiritualitat, la natura i el silenci, sense deixar de banda les xarxes socials, les noves tecnologies i l'actualitat més immediata. La Montserrat Domingo es pot considerar la darrera de les anacoretes supervivents al Montsant, una muntanya associada des de fa segles al món espiritual, on multitud d'espais eremítics assenyalen la seva geografia mística. De fet, el nom de Montsant data de la segona meitat del , segons Emili Morera, segurament per la proliferació de la vida eremítica.


XV edició de la Mostra de València

La XV edició de la Mostra de València, coneguda oficialment com a XV Mostra de València - Cinema del Mediterrani, va tenir lloc entre el 13 i el 20 d'octubre de 1994 a València. Les projeccions es van fer a les sis sales dels Cines Martí de València. Es van projectar un total de 89 pel·lícules, de les que 26 (el 30 %) no són de països mediterranis: 15 a la secció oficial, 11 a la secció informativa, 10 de l'homenatge a María Félix, 1 de l'homenatge a Melina Merkuri, 1 de l'homenatge a Giulietta Masina, 6 de l'homenatge a Ismael Merlo, 23 del Cicle de Cineastes Valencians (amb pel·lícules de Francisco Romá Olcina, Luis Lucia Mingarro, Berlanga, Vicente Escrivá, Enrique Belloch, Vicent Tamarit o Carles Mira), 8 al cicle "La dona al cinema als Països Àrabs" i 11 del Cicle de Culte i terror psicotrònic. El cartell d'aquesta edició seria fet per Ana Juan i el pressupost fou de 206 milions de pessetes.

La gala d'inauguració fou presentada per Rosana Pastor i Javier de Medinaceli amb l'homenatjada María Félix, qui va cantar "María bonita" i es va projectar "Enciende mi pasión" de José Miguel Ganga. Hi van assistir el director i els protagonistes, Juan Luis Galiardo i Miguel Bosé. La gala de clausura fou presentada per Peter O'Toole.


Medusae Fossae

Medusae Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -1.39 ° de latitud N i 199.31 ° de longitud E. Fa 278.52 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la IAU l'any 1973 i pren el nom d'una característica d'albedo que fa referència a Medusa, la més coneguda de les tres gorgones.


Nilokeras Fossa

Nilokeras Fossa és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 26.03 ° de latitud N i 304 ° de longitud E. Fa 267 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la IAU l'any 1988 i pren el nom d'una característica d'albedo.


Lacus

En astrogeologia, lacus (plura llacus; abr. LC) és una paraula llatina que significa «llac» que la Unió Astronòmica Internacional (UAI) utilitza per indicar petites planes, generalment més fosques que els territoris circumdants, presents a la superfície lunar, segons un ús manllevat de l’astrònom italià Giovanni Riccioli, qui va dibuixar el primer mapa lunar realitzat mai.

El terme es va estendre més tard també a altres tipus d’objectes: els llacs d’hidrocarburs de Tità descoberts per la sonda Cassini i els dipòsits de nitrogen congelats a Plutó.

També hi ha algunes característiques d’albedo a Mart el nom del qual inclou la paraula lacus: Hyperboreus Lacus, Ismenius Lacus, Moeris Lacus, Niliacus Lacus, Phoenicis Lacus, Sithonius Lacus, Solis Lacus, Tithonius Lacus


Tithoniae Fossae

Tithoniae Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -0.5 ° de latitud N i 283.63 ° de longitud E. Fa 838 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la IAU l'any 1982 i pren el nom d'una característica d'albedo.


Hellas Chasma

Hellas Chasma és una estructura geològica del tipus chasma a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -34.09 ° de latitud N i 66.91 ° de longitud E. Fa 148 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la IAU el set d'agost de 2015 i pren el nom d'una característica d'albedo.


Chrysokeras

Chrysokeras és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -49.67 ° latitud N i 250 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència al "Corn d'Or", entrada a la costa europea de l'actual Istanbul.


Electris

Electris és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -44.66 ° latitud N i 170 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a "Electris" , illa de l'ambre en la mitologia grega.


Bitcoin Cash

Bitcoin Cash (BCH) és una criptomoneda i projecte de codi obert que té el seu origen en la divisió de la xarxa de Bitcoin (BTC), l'1 d'agost de 2017. D'acord amb els seus simpatitzants, el seu objectiu és seguir la visió del creador del protocol Bitcoin (Satoshi Nakamoto) d'acord al document tècnic d'aquesta tecnologia i les seves intervencions en fòrums i llistes de correu.

La comunitat de Bitcoin Cash fa molta èmfasi en el caràcter de mitjà de pagament o efectiu electrònic de les criptomonedes així com a la necessitat de la seva escalabilitat per satisfer una creixent demanda global sense dependre totalment de solucions complementàries fos de la cadena de blocs com les Sidechains i Lightning Network. La seva existència és fruït d'un perllongat desacord entre 2015 i 2017 dins de la comunitat de Bitcoin (BTC) sobre la forma adequada d'escalar el sistema peer-to-peer.

Algunes de les seves característiques distintives són:

* Permet minar blocs de transaccions més grans que Bitcoin (BTC). Inicialment 8 MB i posteriorment augmentat a 32 MB.
* No implementa l'esquema de transaccions SegWit adoptat per Bitcoin (BTC) a la fi de 2017.
* Suporta tant el format d'adreces de Bitcoin (BTC) com un format més nou denominat "CashAddress" o CashAddr.
* El protocol per a la creació i enviament de tokens Simple Ledger Protocol (SLP) s'executa sobre la cadena de Bitcoin Cash.


Haulani

Haulani és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 7.76 ° de latitud nord i 12.78 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 34 km. El nom va ser fet oficial per la IAU el tres de juliol del 2015 i fa referència a Hau-lani, deessa de les plantes de la mitologia hawaiana.


Inkosazana

Inkosazana és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 34.2 ° de latitud nord i 158 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 40 km. El nom va ser fet oficial per la IAU l'onze de setembre del 2017 i fa referència a Inkosazana, deessa de l'agricultura en la cultura zulú.


Papir 76

El Papir 76 (a la numeració Gregory - Aland ), signat per formula_1 76, és una còpia del Nou Testament en grec. És un manuscrit de papir de l’Evangeli de Joan. Els textos supervivents de Joan són els versicles 4: 9,12.

El manuscrit ha estat assignat paleogràficament al segle VI.

El text grec d’aquest còdex és mixt. Aland el va situar a la categoria III.

Actualment es troba a l’ Österreichische Nationalbibliothek (Pap. Vindob. G. 36102) a Viena .


Tom Moore

Tom Moore o Sir Thomas Moore, conegut popularment com a capità Tom, (Keighley, Anglaterra, 30 d'abril de 1920 - Bedford, Anglaterra, 2 de febrer de 2021), va ser un oficial i un home de negocis de l'exèrcit britànic conegut per recaptar diners amb finalitats benèfiques en el període previ al seu 100è aniversari durant la pandèmia COVID-19.

Moore va servir a l'Índia i la campanya de Birmània durant la Segona Guerra Mundial, i més tard es va convertir en instructor de la guerra blindada. Després de la guerra, va treballar com a director general d'una empresa de formigó i també fou un pilot de motos.

El 6 d'abril de 2020, a l'edat de noranta-nou anys, Moore va començar a caminar llargs del seu jardí amb un caminador per recollir ajuda a través de NHS Charities Together, una organització benèfica que actua com a veu col·lectiva de les organitzacions benèfiques del NHS, a més de coordinar els esforços nacionals de recaptació de fons. L'objectiu era el de recaptar 1.000 lliures esterlines pel seu centenari aniversari. Durant els vint-i-quatre dies de recaptació de fons, va fer moltes aparicions als mitjans i es va convertir en un nom popular al Regne Unit, aconseguint diversos reconeixements i més d'1,5 milions de donacions individuals. En reconeixement als seus esforços, va rebre el premi Helen Rollason de la personalitat esportiva de l'any de la BBC a la cerimònia del 2020. Va recitar la lletra de la cançó "You're Never Walk Alone" cantada per Michael Ball, amb els ingressos destinats a la mateixa organització benèfica. El senzill va encapçalar les llistes musicals del Regne Unit, convertint-lo en la persona més gran que va aconseguir el número u del Regne Unit.

El matí del centenari aniversari de Moore, el total recaptat per la seva caminada va superar els 30 milions de lliures esterlines i, quan es va tancar la campanya al final d'aquest dia, s'havia augmentat a més de 32,79 milions de lliures esterlines. El seu aniversari va ser marcat de diverses maneres, inclosos els flypasts de la Royal Air Force i l'exèrcit britànic. Va rebre més de 150.000 targetes i fou nomenat coronel honorari del College of Army Foundation. El 17 de juliol de 2020, la reina Elisabet II el va investir personalment com cavaller al castell de Windsor. Va morir de COVID-19 el 2 de febrer de 2021 a l'hospital de Bedford.


Cambra de Diputades i Diputats de Xile

La Cambra de Diputades i Diputats de Xile"" és la cambra baixa del Poder Legislatiu de Xile, i junt amb el Senat conformen les dues cambres del Congrés Nacional. La seva composició i atribucions estan establertes en el capítol V de la Constitució Política de Xile, entre les seves funcions més importants es troba la de participar en l'elaboració de les lleis al costat del Senat i del president de la República.

Té com a funció exclusiva fiscalitzar els actes del govern i iniciar les acusacions constitucionals contra els ministres d'Estat o el president de la República. La llei de pressupostos i tota legislació que impliqui despeses o imposicions, es discuteix i s'aprova primer en aquesta cambra per passar-la al Senat.

El 2019, la Comissió de Règim Intern de la corporació va aprovar el canvi de nom a «Cambra de Diputades i Diputats de Xile» en un esforç per impulsar el llenguatge no sexista en el treball legislatiu. Aquest canvi va constar de dues etapes: la primera, modificar el nom institucional del logotip, les comunicacions i senyalístiques internes, realitzat al març de 2020; segon, una modificació del nom en cossos legals com la Constitució, qüestió que no s'ha dut a terme.

Des del 7 d'abril de 2020, la presidència de la Cambra de Diputades i Diputats de Xile l'ocupa el diputat Diego Paulsen, membre del partit Renovació Nacional.


Sança Gómez

Sança Gómez (Saldaña?, ca. 960/965–985/986) va ser reina consort de Lleó.

Muller de Ramir III (966-985), amb qui es va casar el 980. La filiació més probable és que fos una Banu Gómez i que els seus pares van ser els comtes Gómez Díaz de Saldaña i Muniadomna Fernández de Castella, i, per tant, era neta del comte Ferran González. A la mort del rei, no se'n tenen més notícies, raó per la qual es creu potser va morir també vers 985 o 986. Va ser enterrada al Panteó dels Reis de l'església de Sant Isidor de Lleó, on va ser enterrat també el seu marit.

Amb Ramir va tenir almenys un fill, Ordoni Ramírez "el Cec", que amb la mort dels seus pares i a causa de la guerra civil, va ser encomanat a la seva àvia, Teresa Ansúrez, que es trobava llavors a Astúries. Posteriorment aquest es casaria amb Cristina Bermúdez, filla de Beremund II.


Assemblea Prefectural de Saitama

L'Assemblea Prefectural de Saitama (埼玉県議会, "Saitama-ken Gikai") és l'organ legislatiu de la prefectura de Saitama, al Japó. La seua composició actual és de 93 diputats elegits en 52 circumscripcions electorals cada quatre anys per sufragi universal amb el sistema de vot únic no transferible. Les seues sessions són dutes a terme a l'edifici de l'assemblea prefectural situat a Urawa, a la ciutat de Saitama.


Evel Knievel

Robert Craig Knievel Jr, conegut pel nom artístic de Evel Knievel o Bob Knievel (Butte, 17 d'octubre de 1938 – Clearwater, 30 de novembre de 2007), va ser un doble, acròbata, motociclista i artista dels Estats Units. Durant la seva carrera va fer més de 75 salts sobre motocicletes entre 1965 i 1980, entre els quals un salt malaguanyat en el canyó del riu Snake, a bord del Skycycle X-1, un coet mogut per vapor el 1974.

Les més de 433 fractures òssies que es va fer durant la seva carrera li van valer una entrada al Llibre Guinness dels Rècords Mundials com a l'home vivent amb "més ossos trencats".

Evel va néixer el 1938 a Butte, al Montana, el més gran dels dos fills de la parella Robert E. i Ann Marie Keough Knievel. El seu sobrenom té origen alemany per la part del pare, els quadravis van emigrar d'Alemanya per als Estats Units. Els seus pares van divorciar el 1940, un any després del naixement del segon fill, Nicolas. Tots dos van decidir de mudar-se de Butte amb el divorci.

Els dos germans van ser pujats a Butte pels avis paterns, Ignatius i Emma Knievel. A 8 anys, Evel va assistir a la una presentació del pilot Joie Chitwood, el "Joey - Chitwood´s Auto Daredevil´s Show" que seria la gran influència en la seva tria de la carrera de motociclista i doble. Després de formar-se en l'ensenyament mitjà, Evel trobà una feina en una mina de coure com a obrer perforador per a l'Anaconda Mining Company, però la seva passió encara eren les motocicletes. Fou despatxat quan perforà una línia elèctrica, que va deixar la ciutat sense electricitat durant diverses hores. Sense feina, va començar a tenir problemes en la ciutat.

Després d'una perseguida policial el 1956 en la qual va tenir un accident amb la seva moto, Evel anà a la presó sota l'acusació de conducció perillosa. Quan el policia de la guàrdia nocturna va ser verificar les cel·les, va veure Knievel en una cel·la i un home dit William Knofel en una altra. Knofel era conegut com a "Awful Knofel" (l"horrible Knofel") per la rima de les dues paraules. Així Knievel va començar a ser anomenat de "Evel Knievel", també per a rimar les paraules. Així, va triar el nom com a nom artístic.

Sempre en recerca de desafiaments, va participar de rodeos locals i esdeveniments d'esquí i fou premiat en un campionat el 1959. Pels volts d'aquesta època, s'allistà a l'exèrcit. A la fi del seu servei militar, va tornar a Butte, on va conèixer la seva primera esposa, Linda Joan Bork. Poc després de casar-se, va entrar a l'equip semiprofessional de hòquei de la ciutat.

Evel Knievel va morir a Clearwater, a la Florida, el 30 de novembre de 2007, a 69 anys. A més de tenir diabetis, patia fibrosi pulmonar idiopàtica (FPI). Ja arrossegava problemes per a respirar en la seva casa i va morir pel camí cap a l'hospital. El diari britànic The Times va publicar que Knievel va ser un dels més grans representats americans de la dècada de 1970. Knievel va entrar en el Motorcycle Hall of Fame el 1999.


Big Comic Original

Big Comic Original (ビッグコミックオリジナル, "Biggu Komikku Orijinaru") és una revista japonesa de manga seinen publicada per l'editorial Shōgakukan i enfocada en un públic masculí adult. És una revista germana de Big Comic, la diferència més gran és que surt a la venda dues vegades al mes en les setmanes que Big Comic no fa. Els dissenys de la portada solen incloure un gos o un gat i un haiku. La dotzena de sèries de manga que s'executen en un moment donat inclouen una àmplia varietat de material, des de drames històrics i suspens fins a esports i romanços, amb relativament poca ciència-ficció o fantasia.

Llançat el 1972, ha publicat més de 1000 números, que solen tenir aproximadament 350 pàgines en format grapat en sella i en blanc i negre, i es venen per 340 iens (2015). Es diu que més del 83% dels lectors tenen més de 30 anys i les dones representen aproximadament una quarta part del total. La majoria dels lectors són empleats d'empresa. La circulació el 2015 es va registrar en 539.500.


REDengine

REDengine és un motor de videojoc desenvolupat en exclusiva per CD Projekt pels seus jocs de rols no lineals. És la substitució del CD Aurora Engine que Projekt Red havia llicenciat prèviament a BioWare per al desenvolupament de "The Witcher".

REDengine és una multiplataforma tant de 32 com a 64 bits i funciona en Microsoft Windows. El primer cop que va ser usat va ser pel videojoc "The Witcher 2: Assassins of Kings" per a Windows. REDengine 2, una versió millorada va ser usada per a "The Witcher 2" que també anava per a Xbox 360, OS X i Linux.

REDengine 3 va ser dissenyat per funcionar exclusivament en una plataforma de programari de 64 bits. CD Projekt Red va crear REDengine 3 amb el propòsit de desenvolupar entorns de videojocs de món obert, com els de "The Witcher 3: Wild Hunt". Introdueix millores a les animacions facials i altres. Els efectes d'il·luminació ja no pateixen una proporció de contrast reduïda. Aquest nou motor està desenvolupat per funcionar també les plataformes PlayStation 4, Xbox One i Nintendo Switch.

REDengine 4 ha sigut desenvolupat pel videojoc "Cyberpunk 2077". Introdueix suport per a la il·luminació global traçada per raigs i altres efectes.


La isla de las mentiras

La isla de las mentiras és una pel·lícula espanyola de 2020 dirigida per Paula Cons, amb guió de la pròpia Paula Cons i Luis Marías, i protagonitzada per Nerea Barros (María), Victoria Teijeiro, Ana Oca, Aitor Luna i Darío Grandinetti que narra la història ficcionada de tres joves que van arriscar la seva vida per a salvar als supervivents del naufragi del "Santa Isabel" a l'illa de Sálvora.


Parlament Federal de Somàlia

El Parlament Federal de Somàlia (en somali: Golaha Shacabka Soomaaliya; sovint Baarlamaanka Federaalka Soomaaliya; en àrab: البرلمان الاتحادي في الصومال) és el parlament nacional de Somàlia. Format a l'agost de 2012, té la seu en la capital, Mogadiscio, i és bicameral, compost per una cambra alta (Senat) i una cambra baixa (Congrés).


Nastassia Mironchyk-Ivanova

Nastassia Mironchyk-Ivanova (Bielorússia, 13 d'abril de 1989) és una atleta bielorussa, especialista en la prova de salt de longitud, amb la qual va arribar a ser medallista de bronze mundial el 2011.


San'yō

San'yō (, "San'yō-chihō") és una subregió de Chūgoku al Japó. Es correspon amb la meitat sud de Chūgoku banyada per la mar interior de Seto, en contrast amb San'in que és la meitat nord.

El seu nom significa «solana», perquè la regió se situa al solell de la serralada de Chūgoku. Concretament, del nom , el primer kanji ("san") significa muntanya i el segon ("yō") és el «yang» (cosat clar) del principi del Yin i Yang de la filosofia oriental.


Museu Geominero

El Museu Geominero, a Madrid, Espanya, acull col·leccions de minerals, roques i fòssils d'Espanya i les seves antigues colònies, així com exemplars de jaciments significatius d'altres llocs del món. Entre els seus objectius hi ha el estudi i difusió de patrimoni geològic, mineralògic i paleontològic espanyol. Fins a 1989, data en la qual rep la seva denominació actual, va ser referit en nombroses ocasions com Museu Geològic Nacional. Se situa a l'edifici de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya, institució de la qual depèn administrativament.


Conferència sobre el futur d'Europa

La Conferència sobre el futur d'Europa és una conferència proposada el 2019 que hauria d'haver començat el 9 maig de 2020 però que, a causa de la pandèmia de COVID-19, s'ha vist posposada al 9 maig de 2021, Diada d'Europa, 71 anys després de la Declaració de Schuman.

La conferència hauria de servir per rellançar el projecte democràtic de la Unió Europea, tot implicant tots els ciutadans europeus i la societat civil, sense prejudici d'una revisió dels tractats fundacionals de la mateixa UE (la darrera revisió dels Tractats es remunta al 2007 amb la signatura del Tractat de Lisboa.)

* Reptes interiors i/o globals: Gran recessió (2008) i Crisi del deute sobirà europeu (2010), Crisi migratòria (2015) i gestió dels fluxos migratoris, Sortida del Regne Unit de la UE (2016), Pandèmia de COVID-19 i la consegüent crisi sanitària, econòmica i social (2020), Canvi climàtic, lluita pels drets humans fonamentals.

* Reptes externs: Conflictes diplomàtiques al Mediterrani oriental entre Turquia, Grècia i Xipre sobre el fons de la Conflicte de Xipre (1974), política militar agressiva russa i Crisi de Crimea (2014), Política econòmica expansionista xinesa.

A més a més, un repunt de participació democràtica a les eleccions europees del 2019 (50,62%) ha empès les institucions europees a decidir d'encetarr un nou capítol de la Unió Europea per, almenys formalment, donar més veu als ciutadans .

Després de diversos mesos d'aturada deguts a la pandèmia, el 3 febrer de 2021, tots 27 estats membres de la UE van acceptar la proposta del president portuguès António Costa (president de torn del Consell de la Unió Europea), segons la qual la conferència haurà de ser organitzada de manera unificada per les tres principals institucions europees (Comissió Europea, Parlament Europeu i Consell) amb el suport d'un comitè executiu .


Solitudo Promethei

Solitudo Promethei és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -45 ° latitud N i 142.5 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del quadrangle Michelangelo (H-12).


Ausonia Cavus

Ausonia Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -31.51 ° latitud N i 96.92 ° longitud E, que fa 49.5 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1991 i fa referència a una característica d'albedo.


Avernus Cavi

Avernus Cavi és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -2.84 ° latitud N i 172.92 ° longitud E, que fa 115 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo localitzada a 10 ° latitud S i 195 ° longitud O.


Arbeiter-Illustrierte-Zeitung

Arbeiter-Illustrierte-Zeitung (alemany: "Periòdic Il·lustrat dels Treballadors") va ser una revista il·lustrada setmanal alemanya publicada entre 1924 i 1938 en Berlín i més tard a l'exili, en Praga. Obertament antifeixista i pro comunista, va ser publicada per Willi Münzenberg i és recordada pels brillants fotomuntatges propagandístics de l'artista dadà John Heartfield .

La història de l'AIZ comença amb la fam de la Unió Soviètica i la cridada d'ajuda de Lenin a la classe obrera, el 2 d'agost de 1921. Es va crear com a organització de suport per a la campanya d'Ajuda Internacional dels Treballadors, dirigida per Willi Münzenberg. A la tardor de 1921, es va crear una revista mensual, "Sowjet Russland im Bild", amb reportatges sobre el recentment creat estat soviètic rus, els seus èxits i problemes, i sobre la Ajuda Internacional dels Treballadors. En 1922 els primers informes sobre el proletariat alemany van aparèixer en les seues pàgines. En aquell moment, circulaven unes 100.000 còpies.

La revista va créixer ràpidament durant la dècada de 1920, expandint la seua cobertura i atraient prominents col·laboradors com els artistes George Grosz i Käthe Kollwitz, o els dramaturgs Màxim Gorki i George Bernard Shaw. Es va augmentar la tirada de 100.000 el 1922, a 180.000 en 1924.

El 30 de novembre de 1924, es canvia el nom i el format i es va fer bisemanal. Es va convertir en la revista il·lustrada socialista més llegida a Alemanya. La revista cobria esdeveniments actuals i publicava ficció i poesia, amb col·laboradors com Anna Seghers, Erich Kästner, Kurt Tucholsky, o el fotògraf Walter Reuter. Münzenberg volia que la AIZ connectara el Partit Comunista d'Alemanya amb uns lectors àmpliament educats. Al novembre de 1926, AIZ va començar a publicar setmanalment.

Segons una enquesta que AIZ va fer el 1929, el "42% dels seus lectors eren treballadors qualificats, el 33% treballadors sense qualificació, 10% eren treballadors de coll blanc, el 5% joves, el 3.5% mestresses de casa, el 3% autònoms, el 2% independents, i l'1% funcionaris".

Les cobertures fotogràfiques de les fàbriques en vaga eren subministrades predominantment pels mateixos obrers, convertits en fotògrafs aficionats -les anomenades fotografies obreres, ""Arbeiterphotographen"-," o per artistes incorporats a les fàbriques, en una de les breu modalitat que adoptara l'avantguarda artística en el marc de l'Estat soviètic. Començant en Hamburg en 1926, Münzenberg va establir el que finalment es convertiria en una xarxa de grups de Fotògrafs Obrers d'Alemanya i la Unió Soviètica. En 1930 va començar l'associació de la revista amb John Heartfield, els fotomuntatges del qual atacaven salvatgement tant al nacionalsocialisme en ascens, com al capitalisme socialdemòcrata de la República de Weimar i es van convertir en una memorable característica de la revista.

Al moment àlgid de la publicació, AIZ tenia una tirada al voltant del mig milió d'exemplars. L'últim número publicat a Berlín va ser datat el 5 de març de 1933; després de l'arribada a el poder de Hitler, AIZ es va exiliar a Praga. Allà, la circulació d'AIZ va caure als 12.000 exemplars, i els intents de passar la revista a Alemanya van fracassar. Continuant sota la direcció del redactor en cap Franz Carl Weiskopf, la revista va ser rebatejada com "Volks Illlustriete" en 1936. Quan els nazis van envair Txecoslovàquia, la publicació es va traslladar a París, on es va publicar un únic i últim número el 1938.


Hiddekel Cavus

Hiddekel Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 29.62 ° ° latitud N i 16.48 ° longitud E, que fa 23.3 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI el 17 de maig de 2016 i fa referència a una característica d'albedo.


Usiku Cavus

Usiku Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -10.9 ° latitud N i 264.1 ° longitud E, que fa 42 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI el sis de novembre de 2017 i fa referència al terme «nit» en suahili.


Gregoria Apaza

Gregoria Apaza Nina (Ayo Ayo, província de Sica Sica, c. 1751 - La Paz, 6 de setembre de 1782) va ser una heroïna i revolucionària indígena aimara que va liderar, al costat del seu germà Túpac Katari (Julián Apaza) i la seva cunyada Bartolina Sisa, una de les rebel·lions més importants contra l'Imperi espanyol a l'Alt Perú.

Filla de Nicolás i Marcela, va estar casada amb Alejandro Pañuni, sagristà del lloc, amb qui va tenir un fill. També va estar vinculada sentimentalment a Andrés Túpac Amaru, nebot de Túpac Amaru II, qui se'ls uniria durant el segon setge a la ciutat espanyola de la Paz en 1781; amb ell, Gregoria Apaza va liderar l'assalt i presa de la ciutat de Sorata.

Va ser torturada i va morir executada el 6 de setembre de 1782 a La Paz, al costat de Bartolina Sisa.


Kepler-186c

Kepler-186c és un exoplaneta situat a la constel·lació del Cigne, a 492,5 anys llum de la Terra. El seu descobriment es va confirmar el 2014, després que el telescopi espacial Kepler detectara diversos trànsits de l'objecte davant del seu estel. Té un radi de 1,34 radis terrestres, inferior al límit teòric establert pels experts que separa als cossos terrestres dels de tipus gasós. Per tant, és probable que es tracte d'un planeta tel·lúric.

Es coneixen altres quatre planetes pertanyents al sistema Kepler-186, Kepler-186b, Kepler-186d, Kepler-186e i Kepler-186f. Excepte aquest últim, tots orbiten al seu estel a distàncies reduïdes i, com a conseqüència, és probable que les seves temperatures siguen molt altes. Kepler-186f és el primer exoplaneta de massa terrestre descobert que pertany a la zona d'habitabilitat del seu sistema.


Malinsfjall

El Malinsfjall és una muntanya de les Illes Fèroe. Està situada a l'illa de Viðoy, la més septentrional i setena en extenció de l'arxipèlag feroès. Fa 750 metres d'alçada, cosa que la converteix en la tercera muntanya més alta de l'illa i la vint-i-novena de les Fèroe (la cim més alt de les Illes Fèroe és el Slættaratindur, a l'illa d'Eysturoy, i fa 880 metres d'alçada). La muntanya es troba just al sud de la localitat de Viðareiði de poc més de 300 habitants.

Als vessants de la muntanya, es van trobar exemplars de Cabasita-Ca, un mineral tectosilicat zeolita, en excel·lents condicions.

El 2016 es va obrir al sud de la muntanya el túnel de Viðareiði, de 1939 metres, que connecta la part est de Viðareiði amb Hvannasund, al sud.


Èpsilon Capricorni

Èpsilon Capricorni (ε Cap) és un estel a la constel·lació de Capricorn de magnitud aparent +4,50. Ocasionalment és coneguda amb el nom de Castra, «campament militar» en llatí. S'hi troba, d'acord a la nova reducció de les dades de paral·laxi d'Hipparcos, a 1.055 anys llum de distància del sistema solar.

Èpsilon Capricorni és un estel blanc-blavós de la seqüència principal de tipus espectral B3V:p que, igual que el nostre Sol, obté la seva energia a partir de la fusió nuclear de l'hidrogen. La seva superfície té una temperatura d'aproximadament 19.350 K —mesura afectada per l'enfosquiment gravitatori— i llueix amb una lluminositat 2.750 vegades major que la lluminositat solar. Gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació igual o superior a 203 ± 8 km/s. Mostra una metal·licitat equiparable a la solar ([Fe/H] = -0,08). Considerablement més massiva que el Sol, s'estima que té una massa entre 7,0 i 8,8 masses solars. La seva edat és de 27,5 ± 4,2 milions d'anys. Èpsilon Capricorni un «estel amb embolcall» —com φ Persei o 48 Librae—, envoltada per un anell o embolcall gasós. És una variable Gamma Cassiopeiae la lluentor de la qual fluctua entre magnitud +4,48 i +4,72. Així mateix, hom pensa que és un estel binari; l'estel acompanyant està separat visualment només 0,005 segons d'arc respecte a l'estel principal.


Nova Esperança

Nova Esperança () és un partit polític d'Israel fundat el 8 de desembre de 2020 per Gideon Sa'ar, exministre, i fins llavors diputat del Likud.


Fi2 Orionis

Fi2 Orionis (φ2 Orionis / 40 Orionis / HD 37160) és un estel a la constel·lació d'Orió de magnitud aparent +4,09. S'hi troba a 118 anys llum del sistema solar.

Fi2 Orionis és una gegant taronja de tipus espectral K0IIIb, catalogada també com a possible subgegant de tipus G8III-IV. Té una temperatura efectiva d'aproximadament 4710 K i llueix amb una lluminositat 28 vegades major que la lluminositat solar. El seu diàmetre angular, una vegada corregit per l'enfosquiment de limbe, és de 2,20 ± 0,02 mil·lisegons d'arc. Aquest valor permet avaluar el seu diàmetre real, resultant ser aquest 8,4 vegades més gran que el del Sol. Gira sobre si mateixa molt lentament, fins al punt que la velocitat de rotació mesurada és pràcticament zero.

Fi2 Orionis té un contingut metàl·lic netament inferior al solar, amb un valor comprès entre el22 % i el 30% del mateix. A diferència del Sol, probablement és un antic estel del disc gruixut. La seva massa estimada és un 8% major que la massa solar i té una edat aproximada de 9.210 milions d'anys.


Omega Canis Majoris

Omega Canis Majoris (ω CMa / 28 Canis Majoris / HD 56139) és un estel a la constel·lació del Ca Major de magnitud aparent +4,02. S'hi troba a 910 anys llum del sistema solar.

Omega Canis Majoris és un estel blanc-blavenc de tipus espectral B2IV-Ve amb característiques intermèdies entre una subgegant i un estel de la seqüència principal. Té una temperatura d'aproximadament 21.750 K i és 11.800 vegades més lluminosa que el Sol. El seu radi és 7,7 vegades més gran que el radi solar i rota amb una velocitat d'almenys 112 km/s, implicant un període de rotació inferior a 3,4 dies. És una estrella Be similar, per exemple, a Gomeisa (β Canis Minoris) o a κ Canis Majoris; aquests estels emeten radiació des d'un disc circumestel·lar d'origen incert, però relacionat en qualsevol cas amb la ràpida rotació estel·lar. Així mateix, com succeeix amb molts estels d'aquesta classe, està catalogada com a variable Gamma Cassiopeiae, el prototip de la qual és la pròpia γ Cassiopeiae. Les variacions de lluentor són erràtiques i en el cas d'Omega Canis Majoris, són visibles a ull nu.

Omega Canis Majoris té una edat lleugerament inferior a 20 milions d'anys. La seva massa, 10,5 vegades major que la massa solar, és suficientment elevada perquè concloga la seva vida esclatant com una supernova.


Grime

El Grime és un gènere de música electrònica que va sorgir als barris londinencs de Barking i Dagenham, Tower Hamlets, Newham, Barnet, Waltham Forest i Hackney, a principis dels anys 2000. Es va desenvolupar a partir de l'UK garage amb influències de l'oldschool jungle, el dancehall i la música hip hop.

Es caracteritza pels ràpid i sincopats breakbeats, generalment al voltant de 140 beats per minut, les baixes freqüències de greus, entorn els 40 Hz, i un so obscur i agressiu amb línies de baix pesades i potents. Els temes es componen sovint de manera exclusivament instrumental, i quan contenen lletres aquestes giren al voltant de descripcions descarnades de la vida urbana o de temàtica futurista.Es va estendre inicialment entre les emissores de ràdio pirates, com Rinse FM i Major FM, i l'escena alternativa abans d'aconseguir un cert reconeixement al Regne Unit a mitjan anys 2000 a través d’artistes com Dizzee Rascal, Kano, Lethal Bizzle i Wiley. A mitjans de la dècada de 2010, el grime va començar a ser conegut al Canadà. El gènere ha estat descrit com el «desenvolupament musical més significatiu al Regne Unit durant dècades». El grime es considera generalment diferent del hip hop a causa de les seves arrels en l'UK garage i el jungle.


Daley Thompson's Decathlon

Daley Thompson's Decathlon és un videojoc desenvolupat i llançat sota llicència per Ocean Software el 1984. Es va llançar arran de la popularitat de Daley Thompson després de les seves medalles d'or al decatló als Jocs Olímpics d'estiu de 1980 i 1984. Un segon joc, "Daley Thompson's Super-Test", es va llançar l'any següent i el tercer títol, "Daley Thompson's Olympic Challenge", es va llançar el 1988 coincidint amb els Jocs Olímpics d'estiu de 1988.


Aurorae Sinus

Aurorae Sinus és característica d'albedo i una petita àrea de la superfície marciana, situada en l'hemisferi austral del planeta, caracteritzada pel seu color netament més fosc respecte al de la regió circumdant, fent-la al mateix temps una característica d'albedo. Juntament amb altres formacions geogràfiques adjacents, Aonius Sinus i Solis Lacus, aquesta regió obté el nom, en l'astronomia observativa, de l'"ull de Mart".

Aquesta regió s'hi troba centrada en les coordenades 15° S, 50° E.


Married Flirts

Married Flirts és una pel·lícula muda de la Metro-Goldwyn-Mayer dirigida per Robert Vignola i protagonitzada per Pauline Frederick, Mae Busch i Conrad Nagel. La pel·lícula, basada en la novel·la d’èxit “Mrs. Paramor” de Louis Joseph Vance (1923), es va estrenar el 27 d’octubre de 1924. Es considera una pel·lícula perduda.


LAcadèmia Catalana de Gastronomia i Nutrició (ACGN) és una acadèmia ubicada a Catalunya, que té el seu origen en l'associació sense ànim de lucre, denominada 'Acadèmia Catalana de Gastronomia', fundada l'any 1989 pel periodista, gastrònom i historiador Néstor Luján, juntament amb un grup de gastrònoms, seguint el model d'altres acadèmies europees de gastronomia fundades al llarg del segle XX, com la francesa, la italiana, la lombarda, la internacional, l'espanyola o la basca, amb les quals té relacions institucionals. El maig del 2014 el Govern de la Generalitat de Catalunya va reconèixer a través d'un decret a aquesta institució com a corporació de dret públic equiparant-la a les altres acadèmies que existeixen a Catalunya en altres àmbits com la ciència o la llengua.

L'objectiu de l'entitat ha estat el de professionalitzar la seva gestió, aprofundir en els aspectes científics de la cuina catalana, impulsar una idea saludable de la gastronomia i promoure actes públics que apropin la gastronomia a la societat i l'Acadèmia a el públic. L'ACGN està conformada per 65 acadèmics del món de la gastronomia i la nutrició. Entre les seves finalitats es troben l'estudi i la promoció de les ciències i arts culinàries, a través de la investigació i la pràctica de la cuina i de les activitats gastronòmiques, analitzant les seves relacions amb la nutrició, la dietètica, l'economia rural, agrícola i ramadera. Una altra de les seves finalitats és l'estudi de la gastronomia pròpia de les diferents comarques i poblacions de Catalunya, divulgant les excel·lències, propiciant el coneixement i l'expansió, i investigant les arrels culturals i socials.

Com a mostra del seu esforç per dinamitzar i donar suport a la gastronomia catalana, l'Acadèmia ha reconegut, al llarg de les successives edicions dels seus premis anuals, els grans cuiners de Catalunya, com són els germans Roca, Ferran Adrià, Santi Santamaría, Carme Ruscalleda, Nandu Jubany, o Isidre Gironés, entre d'altres. Avui dia, la seva influència és notòria i són considerats al més alt nivell de la gastronomia mundial, a més de tractar-se dels millors ambaixadors de la cuina catalana. L'any 2018 també va retre un destacat homenatge a l'escriptor i crític gastronòmic Manuel Vázquez Montalbán.

Des de l'any 2016 el president de l'Acadèmia Catalana de Gastronomia i Nutrició és l'empresari i financer Carles Vilarrubí, que fou reelegit en el seu càrrec el 2020 per a un nou mandat de quatre anys.

* Acadèmia Catalana de Gastronomia i Nutrició (ACGN)


(2062) Aton

(2062) Aton o Aten és un asteroide pertanyent als asteroides Aton descobert per Eleanor Francis Helin des de l'observatori de la Monte Palomar, als Estats Units d'Amèrica el 7 de gener de 1976.


John Leslie

John Leslie (1766-1832) fou un físic i matemàtic escocès. Fill d'un fuster i ebenista de Fife, Leslie va estudiar a les universitats de St Andrews i Edimburg, sota els professors Nicolas Vilant i John West a la primera i John Playfair a la segona.

Durant uns anys va fer de tutor privat de famílies aristocràtiques com els Randolph o els Wedgwood, havent-se de desplaçar, fins i tot, a Virginia (Estats Units).

El 1804 va publicar "An experimental inquiry into the Nature and Propagation of Head", llibre pel que va ser considerat un seguidor de David Hume. Malgrat això i les acusacions d'ateisme, l'any següent va aconseguir, de forma molt controvertida, la càtedra de matemàtiques de la universitat d'Edimburg. En aquesta universitat va ser professor de Thomas Carlyle a qui inspiraria els seus mètodes pedagògics.

El 1819, en morir Playfair, va passar a ocupar la càtedra de filosofia natural. Durant els seus anys a Edimburg va ser un exponent notable del mètode de Laplace i Joseph Louis Lagrange (poc conegut a la Gran Bretanya), aplicant-lo a tota mena de problemes físics com la forma de la Terra, la geodèsia, la refracció atmosfèrica, les propietats termodinàmiques, etc.


Soothe My Soul

«Soothe My Soul» és el cinquanta-unè disc senzill del grup anglès de música electrònica Depeche Mode, el segon de l'àlbum "Delta Machine", publicat el 6 de maig de 2013.

És un tema compost per Martin Gore. Va tenir cert èxit en determinats països destacant especialment a Hongria on arribà al número 1. El videoclip fou dirigit per Warren Fu i estrenat el 28 de març de 2013. Íntegrament en blanc i negre, només ocupa el terç central de la pantalla en comptes del format estàndard. El videoclip va cridar força l'atenció per la seva qualitat, sensualitat i atreviment.

Fou interpretat durant tota la gira "Delta Machine Tour", inicialment de forma invariable en la dotzena posició, i en la segona part, coincidint amb el seu pas per Europa, va rotar amb el clàssic «"Behind the Wheel"».


North American F-100 Super Sabre

El North American F-100 Super Sabre va ser un caça bombarder monomotor de reacció fabricat per la companyia nord-americana North American Aviation durant els anys 1950 a partir del North American F-86 Sabre. Va ser el primer d'una sèrie d'avions de combat supersònics denominada "Century-Series". Va destacar en el seu ús durant la Guerra del Vietnam on es va enfrontar als models soviètics. com els Mikoyan-Gurevich MiG-17 i MiG-19 de característiques similars . A més de servir a la Força Aèria dels Estats Units el Super Sabre va formar part de les forces aèries de França, Dinamarca, Turquia i de la República de la Xina. Utilitzat àmpliament al Vietnam com a caça bombarder, al principi en metall natural amb vistosos decorats, i al final en camuflatge, amb el mínim de marques, també va ser utilitzat per la Guàrdia Aèria Nacional Nord-americana, França i Turquia.


Iron Man 2

Iron Man 2 és una pel·lícula de superherois nord-americana de 2010 basada en el personatge homònim de Marvel Comics, produïda per Marvel Studios i distribuïda per Paramount Pictures. És el tercer lliurament de l'univers cinematogràfic de Marvel. La pel·lícula va ser dirigida per Jon Favreau, amb un guió de Justin Theroux. Està protagonitzada per Robert Downey Jr., Gwyneth Paltrow, Don Cheadle, Scarlett Johansson, Sam Rockwell, Mickey Rourke i Samuel L. Jackson. Sis mesos després dels esdeveniments d"Iron Man", Tony Stark es resisteix als anomenats del govern dels Estats Units per lliurar la tecnologia d'Iron Man, al mateix temps que combat la seva salut deteriorada a causa del reactor arc en el seu pit. Mentrestant, el malvat científic rus Ivan Vanko ha desenvolupat la mateixa tecnologia i construït armes pròpies per venjar-se de la família Stark, unint forces amb l'empresari rival de Stark, Justin Hammer, en el procés.

Després de l'exitosa estrena d"Iron Man" al maig de 2008, Marvel Studios va anunciar i immediatament es va posar a treballar en la producció d'una seqüela. Al juliol d'aquell any, va contractar a Theroux per escriure el guió, i Favreau va signar per tornar a dirigir. Downey, Paltrow i Jackson repetirien els seus papers del lliurament anterior, mentre Cheadle reemplaçaria a Terrence Howard com a James Rhodes. A principis de 2009, Rourke, Rockwell i Johansson van completar l'elenc, i la pel·lícula va entrar en producció a mitjans del mateix any. Com la seva predecessora, la pel·lícula va ser rodada majoritàriament a Califòrnia, excepte per una seqüència clau a Mònaco.

"Iron Man 2" va tenir la seva "primer" a El Capitan Theatre el 26 d'abril de 2010, i es va estrenar mundialment entre el 28 d'abril i el 7 de maig, quan va sortir en cinemes als Estats Units. La pel·lícula va ser un èxit crític i comercial, recaptant més de 623.900.000 dòlars a la taquilla internacional. El DVD i Blu-ray van sortir a la venda el 28 de setembre de 2010. El tercer lliurament de la sèrie, "Iron Man 3", es va estrenar el 3 de maig de 2013.


Mort en arribar

Mort en arribar (títol original: "D.O.A") és una pel·lícula estatunidenca de suspens de 1988, dirigida per Annabel Jankel i Rocky Morton i protagonitzada per Dennis Quaid i Meg Ryan. És un remake de la pel·lícula de 1950 "Amb les hores contades". Ha estat doblada al català.


Seilandstuva

La Seilandstuva és la muntanya més alta de l'illa de Seiland al comtat de Troms og Finnmark, Noruega. Amb 1078 metres d'altura, la muntanya es troba a la frontera entre els municipis d'Alta i Hammerfest, i dins del Parc Nacional de Seiland.


Zenobio Vitarelli

Zenobio Vitarelli (1780) fou un baix italià.

Va començar a cantar com a baix a la Capella Sixtina de Roma. Després va canviar d'escenari i va actuar principalment en els teatres de Roma. No obstant això, també va aparèixer des del principi a la Scala de Milà. En l'estrena de Rossini "El barber de Sevilla", tan memorable com lamentable, va cantar Don Basilio. En aquesta actuació, va caure a l'escenari i va haver de cantar la seva ària "La calúmnia" amb el nas sagnant. El 25 de gener de 1817 va cantar Alidoro en l'estrena de "La Cenerentola" de Rossini. Curiosament, hi ha una nota que sorgeix en diverses ocasions que el cantant Zenobio Vitarelli era conegut com l'home amb "un mal d'ull".


Sütlü pilav

Sütlü pilav (arròs amb llet) és una varietat de pilav de la cuina turca. Es fa amb llet en comptes d'aigua. És una especialitat d'Iğdır i de la zona del voltant, a la Regió d'Anatòlia Oriental a Turquia. Sütlü pilav també es pot fer amb cigrons.


Marc Noni Balb

Marc Noni Balb () va ser un cavaller, procònsol i cònsol romà del . Pertanyia a la gens Nònia, d'origen plebeu.

Nascut a Nucèria, va fixar més endavant la seva residència a Herculà, ciutat de la qual va ser un benefactor. En la seva carrera dins la magistratura, va arribar al càrrec de pretor i, posteriorment, procònsol de la província de Creta i Cirene. El 32 aC esdevingué tribú de la plebs i en aquesta condició va vetar el decret del senat romà contra Octavi, seguint instruccions del cònsol Sosi, que era partidari de Marc Antoni.

La seva activitat com a benefactor el dugué a finançar la restauració de les muralles, les portes i fins i tot la basílica d'Herculà. A la seva mort, la ciutat de la Campània el va incloure entre els seus patrons i li va tributar immensos honors i diverses estàtues (dues de les quals, eqüestres, es conserven al Museu Arqueològic Nacional de Nàpols i una altra, reconstruïda, es troba vora l'altar dedicat a ell davant l'entrada de les Termes Suburbanes herculanes). Per aquestes estàtues que li van dedicar els herculans se sap que era fill de Marc Noni Balb i d'una tal Vicíria. Es va casar amb Volasènnia i va tenir tres filles.


Gran Premi dels Estats Units del 1990

El Gran Premi dels Estats Units del 1990 es disputà al circuit urbà de Phoenix l'11 de març del 1990 com a Gran Premi dels Estats Units de Fórmula 1 de la Temporada 1990 de Fórmula 1.


Parc Mediterrani de la Tecnologia

El Parc Mediterrani de la Tecnologia (PMT) és un parc científic i tecnològic ubicat al municipi de Castelldefels, a 20 minuts del centre Barcelona i a 10 minuts de l'aeroport.

El Parc està impulsat per:
* la Generalitat de Catalunya
* el Consell Comarcal del Baix Llobregat
* l'ajuntament de Castelldefels
* i la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)

El PMT és un nucli de confluència d'interessos que, sota un mateix model, integra, interconnecta i genera sinergies entre:
* Centres docents (Campus del Baix Llobregat de la Universitat Politècnica de Catalunya)
** Escola d'Enginyeria de Telecomunicació i Aeroespacial de Castelldefels
** Escola d'Enginyeria Agroalimentària i de Biosistemes de Barcelona (EEABB)
* Centres de recerca
** Institut de Ciències Fotòniques
** Institut de Geomàtica
** Centre Tecnològic de Telecomunicacions de Catalunya
** Centre tècnic i2CAT
** Centre Internacional de Mètodes Numèrics en Enginyeria
** Centre de Recerca en Economia i Desenvolupament Agroalimentari (CREDA)
** Internet Interdisciplinary Institute
** Thrombotargets
* Empreses amb activitat d'innovació tecnològica
* Empreses derivades (spin-off) de base tecnològica

El PMT és un espai multidisciplinari en el qual s'integren les especialitats següents:
* Tecnologies de la informació i les comunicacions
* Enginyeria aeronàutica i de l'espai
* Enginyeria biològica, agroalimentària i biotecnologia
* Tecnologies fotòniques
* Tecnologies de la geoinformació i teledetecció
* Mètodes numèrics en enginyeria

El Parc es va posar en funcionament en el curs acadèmic 2001-2002. Des d'aleshores, dos centres docents, vint grups de recerca, vuit centres de recerca, i quatre iniciatives empresarials de contingut tecnològic s'han ubicat en el PMT.

El PMT disposa d'incubadora de base tecnològica, de biblioteca (BCBL) i centre de documentació, de sales de reunions i conferències i està dotat d'infraestructures d'alta qualitat.

L'any 2009 es posarà en funcionament una residència universitària i l'edifici REDIT (recerca + desenvolupament + innovació tecnològica) de 10.000 m² amb l'objectiu d'ubicar-hi les activitats següents:
* Activitats d'R+D+I d'empreses multinacionals o nacionals de gran dimensió
* Petites i mitjanes empreses intensives en R+D+i o activitats innovadores
* Entitats que prestin serveis: legal, fiscal, màrqueting, finançament, controls de qualitat
* Grups de recerca universitaris amb finançament competitiu
* Centres de recerca públics promoguts des de la universitat i/o l'administració
* Projectes mixtos: empreses privades i grups universitaris o centres de recerca
* Empreses derivades generades a la universitat i als centres de recerca públics


Primo Levi

Primo Levi (Torí, Itàlia, 31 de juliol del 1919 - 11 d'abril del 1987) va ser un escriptor italià d'origen jueu, autor de memòries, relats, poemes i novel·les. Va ser un resistent antifeixista, supervivent de l'Holocaust. És conegut sobretot per les obres que va dedicar a donar testimoniatge sobre l'Holocaust, particularment el relat de l'any que va estar presoner en el camp d'extermini d'Auschwitz. La seva obra "Si això és un home" és considerada com una de les més importants del .


Thaïs

Thaïs és una òpera en tres actes de Jules Massenet sobre un llibret en francès de Louis Gallet, basat en la novel·la homònima d'Anatole France, tenint en compte "La Tentation de Saint-Antoine", de Flaubert. La novel·la, al seu torn, es basa en la llegenda cristiana de santa Taís, una prostituta egípcia que va ser convertida per Sant Pafnuci. Això la fa la santa patrona de les prostitutes penedides. L'òpera va ser estrenada a l'Òpera de París el 16 de març de 1894, fent-se càrrec del paper protagonista la soprano nord-americana Sibyl Sanderson, per a la qual Massenet havia escrit el paper.

Està ambientada a Egipte sota la dominació romana. La història gira entorn d'un monjo cenobita, Athanaël, que intenta convertir Taís, una cortesana d'Alexandria devota del culte a Venus, al cristianisme. Ella prova de seduir-lo, però ell es manté ferm fins que aconsegueix la conversió. Després de deixar-la en un monestir, s'adona que l'estima. Passat un temps, Athanaël somia amb Thaïs moribunda. Es desperta i corre al monestir, on la troba a punt de morir. Thaïs li agraeix la seva conversió, Athanaël li confessa el seu amor, però ella no l'escolta i mor en profund èxtasi.

El llibret simplifica la visió irònica de la novel·la i la dialèctica entre pecat i redempció, però conserva l'atmosfera elegant, refinada i exòtica pròpia del decadentisme i l'exigència formal del parnassianisme. Tot plegat queda reflectit en una prosa rimada que facilita el llenguatge vocal de Massenet, que és d'un gran preciosisme.

La famosa "Méditation" (Meditació) per a violí i orquestra, que és interpretat amb el teló baixat entre dues escenes de l'acte II, es troba entre les petites peces més conegudes d'aquesta obra, i ha estat arranjada per a diversos instruments.

Després de "Manon" i "Werther", "Thaïs" és una de les òperes principals de Massenet, però no és representada amb la freqüència d'aquelles altres. El paper de Thaïs, similar al d'una altra de les heroïnes de Massenet, "Esclarmonde", és famós per la seua dificultat, grans modulacions, havent de passar en més d'una ocasió a notes quasi inaccessibles i el personatge és psicològicament molt complex. Entre les grans intèrprets del paper cal esmentar Carol Neblett, Géori Boué, Renée Doria, Anna Moffo, Beverly Sills, Leontyne Price i, més recentment, Renée Fleming.
El rol de Athanaël és igualment difícil en tant que ha de representar els sentiments encontrats del cenobita, i requereix un baríton amb fort caràcter. L'orquestració és molt rica, passant de moments molt sensuals a altres plens d'espiritualitat.


Lambda Arae

Lambda Arae (λ Ara / λ Arae) és una estrella a la constel·lació de l'Altar. És una estrella groga-blanca tipus F subgegant amb una magnitud aparent de +4,76. Està a uns 71,3 anys llum de la Terra.


Ernst Happel Stadion

LErnst Happel Stadion és un estadi multiús situat al districte de Charlottenburg, a la ciutat de Viena, capital d'Àustria. És la seu habitual de la selecció austríaca de futbol.


Stade de la Mosson

LStade de la Mosson és un estadi de futbol, situat a la ciutat de Montpeller, a la regió del Llenguadoc-Rosselló, a França. El recinte va ser inaugurat el 1972 i posseeix una capacitat per a 32.900 espectadors, serveix de seu habitual al Montpeller Hérault Sport Club.

En aquest estadi es van disputar sis partits de la Copa del Món de Futbol 1998, cinc de la primera fase i un de vuitens de final.