Clàssica de Sant Sebastià 1996

La Clàssica de Sant Sebastià 1996, 16a edició de la Clàssica de Sant Sebastià, és una cursa ciclista que es va disputar el 10 d'agost de 1996 sobre un recorregut de 234 km. La cursa formà part de la Copa del món de ciclisme

Van prendre la sortida 193 corredors, dels quals 180 finalitzaren la cursa.

El vencedor final fou l'alemany Udo Bölts, de l'equip Team Deutsche Telekom, que s'imposà a l'esprint als seus comapnys d'escapada. Els italians Stefano Cattai (Roslotto-ZG Mobili) i Massimo Podenzana (Carrera-Longoni Sport) finalitzaren segon i tercer respectivament.


Mausoleu d'Artigas

El Mausoleu d'Artigas és un monument al pròcer uruguaià José Gervasio Artigas, localitzat a la Plaça Independència, al barri de la Ciudad Vieja, Montevideo.

Va ser construït durant els anys 1970 i les restes d'Artigas descansen en un subterrani que es troba sota l'estàtua custodiada pels guardes generals anomenats "Blandengues".

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Clarence Houser

Lemuel Clarence Houser, conegut com a Clarence Houser o Bud Houser, (Winigan, Estats Units 1901 - Gardena 1994) fou un atleta nord-americà, especialista en llançament de disc i llançament de pes.


Konstandinos Tsiklitiras

Konstandinos Tsiklitiras, també conegut com a Kostas Tsiklitiras —en grec: Κωνσταντίνος Τσικλητήρας — Pilos, Pilos, Grècia 30 d'octubre de 1888 - ? 10 de febrer de 1913) fou un atleta grec, que destacà a principis del segle XX i guanyà quatre medalles olímpiques.


Bernardino Maffei

Bernardino Maffei (Bèrgam, 27 de gener de 1514 † Roma, 16 de juliol de 1553) va ser un arquebisbe italià. Era bisbe de Chieti, va ser també un humanista i un expert en numismàtica.

Segon de vuit fills de Giarolamo Maffei Antonia Mattei, nascut el 1514 (a Bergamo, o potser a Roma) d'una família de l'antiga noblesa, que va donar diversos cardenals de l'Església Catòlica: Van ser també elevats a Cardenals els seus germens menors Bernardino, Marcantonio, i el seu nebot Horaci, va ser oncle del cardenal Marcello Lante della Rovere i Naro Gregori.

Va estudiar Dret a la Universitat de Pàdua i va esdevenir canonge del Capítol de la Basílica de Sant Pere, a Roma, va ser triat com a secretari personal del cardenal Alessandro Farnese el jove.

El 22 d'abril de 1547 va ser nomenat bisbe de Massa Marittima per Pau III, que també va elevar-lo a amb el títol de "San Ciriaco elle Terme" al consistori del 8 d'abril de 1549: En aquesta capacitat, va participar en el conclave de 1550, que va acabar amb l'elecció del Papa Juli III.

El 7 de juny de 1549, va ser traslladat a la seu episcopal de Caserta i després a la metropolitana de Chieti, el 14 de juliol de 1553 va deixar el govern de la diòcesi, i el seu germà Marcoantonio va ser enviat pel Papa Juli III, com a "Cardenal legat" al Ducat de Parma i Piacenza.

Va morir poc després a Roma i va ser enterrat a la tomba familiar a l'església de Santa Maria sopra Minerva.


Josep Maria Cuyàs i Tolosa

Josep Maria Cuyàs i Tolosa (Badalona, 1904-1992) fou un historiador autodidacta, dedicat en exclusivitat a estudiar la història de Badalona.


Eduardo Blanco Fernández

Eduardo Blanco Fernández (Gijón, 13 d'octubre de 1897 - Madrid, 3 de juliol de 1997) va ser un minaire i polític socialista asturià, diputat durant la Segona República.
Minaire en una mina de carbó a Mieres, es va unir a les Joventuts Socialistes el 1914, al Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) en 1920 i, ja quan es trobava treballant en les mines de Peñarroya-Pueblonuevo, al sindicat miner de la Unió General de Treballadors (UGT). Va ser delegat al Congrés extraordinari d'UGT de 1927 i del PSOE en 1931, enquadrat en el sector "caballerista". A les eleccions municipals de 1931 que van donar lloc a la proclamació de la República, va ser escollit regidor de Peñarroya i va participar en la revolució de 1934, per la qual cosa va ser deposat del seu càrrec i empresonat fins a 1936. Va ser president del Sindicat Miner d'UGT a les mines cordoveses durant tota la Segona República, destacant per ser el líder del moviment vaguístic miner de 1933 a la zona, que es va estendre per Astúries, província de Lleó i Ciudad Real en defensa del dret dels miners perquè es creés una caixa de jubilació i una altra d'orfandat per atendre a les famílies dels morts en les mines. Va ser escollit diputat en 1936 per la circumscripció de Còrdova en la candidatura del Front Popular, obtenint més de 155.000 vots, tot això malgrat haver estat empresonat uns dies abans de les eleccions per no acceptar els suborns per falsejar els resultats electorals que li van oferir seguidors de Niceto Alcalá Zamora.

Quan es va produir el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 que va donar inici a la Guerra Civil, Blanco es trobava a Peñarroya-Pueblonuevo, on s'havia desplaçat el 17 de juliol des de Madrid per assistir aquest cap de setmana al VI Congrés de la Federació Regional de Sindicats d'UGT. La seva presència en aquesta localitat va ser fonamental perquè la Guàrdia Civil prengués partit per la legalitat republicana, apaivagant al temps els ànims dels miners que pretenien assaltar la caserna. Al setembre de 1936 va ser nomenat per totes les forces polítiques de la zona President-Representant del Front Popular, organitzant el conegut com Batalló del Terrible, del que va ser comissari polític, i que va participar en el front nord de la província de Còrdova.

Va ser governador civil de Còrdova, en substitució de Fernando Carrión Caballero, al que va recolzar en el seu moment perquè el govern el nomenés governador, des del 17 de novembre de 1936 al 12 de juliol de 1937, establint la seva residència a Montoro, passant posteriorment a Villanueva de Córdoba. Va gestionar l'arribada del material militar necessari per a sostenir els fronts de la serra cordovesa i va ajudar a evitar possibles represàlies sobre els cordovesos de la dreta política i els llocs de culte. Després de cessar com a governador va romandre a la província cordovesa.

En acabar la guerra va ser detingut en 1939 en Ciudad Real, sent trasllat i empresonat a Còrdova. En 1940 va ser sotmès a consell de guerra sumaríssim, i fou condemnat a pena de mort, encara que li va ser commutada per 30 anys de reclusió major. Després de diversos indults, va ser posat en llibertat pel Nadal de 1945. Es va traslladar i va fixar la seva residència a Madrid, on es trobava la seva família i la resta de la seva vida va treballar com a administrador d'obres, encara que el seu passat polític va impedir una retribució justa. Encara que també va ser processat pel Tribunal de Responsabilitats Polítiques, la pèrdua de l'expedient durant anys va evitar que fos condemnat.


París-Tours 2011

La París-Tours 2011 fou la 105ª edició de la París-Tours. La cursa es disputà el diumenge 9 d'octubre de 2011 sobre un recorregut de 230,5 km i s'emmarcava dins el calendari de l'UCI Europa Tour 2011.

El vencedor final fou el belga Greg Van Avermaet (BMC Racing Team), que s'imposà amb un parell de segons de diferència sobre Marco Marcato, amb qui havia compartit escapada en els darrers quilòmetres.


Rimmel

Rimmel és una empresa de cosmètica, actualment propietat de Coty, Inc. La "House of Rimmel" original va ser fundada per l'empresari francès Eugène Rimmel el 1834 a Regent Street, Londres, Anglaterra.

La marca registrada Rimmel actualment té una àmplia gamma de productes de maquillatge, dirigits al mercat de classe mitjana, especialment a les joves adolescents. La companyia té la seu principal a Londres i utilitza la marca Rimmel London en la publicitat. La model d'ITV Holly Willoughby n'havia estat la imatge pública, i posteriorment la va substituir la model britànica Kate Moss, juntament amb les cantants Sophie Ellis-Bextor i Lily Cole.

Rimmel està a la venda a farmàcies i a supermercats, a Gran Bretanya, Alemanya, Polònia, Argentina i els Estats Units. Els seus productes més populars inclouen llapis de llavis, delineadores d'ulls i màscares de pestanyes.

La grafia "Rimmel" és la forma original del mot en tant que marca comercial; en la pràctica, en català col·loquial s'ha adaptat en rímel com a substantiu genèric (en un cas similar a la "xiruca") del cosmètic que es posa a les pestanyes per realçar-les.


(72037) Castelldefels

(72037) Castelldefels és un asteroide descobert el 10 de desembre de 2000 per l'astrònom Josep Manteca a l'Observatori de Begues. La designació provisional que va rebre era 2000 XN44. El descobridor va proposar dedicar-li el nom a la vila de Castelldefels per la seva estreta relació personal amb l'Agrupació Astronòmica d'aquesta ciutat. El 3 de març de 2004, el "Minor Planet Center" va confirmar-ne el nom.


Ramon Isern Falgueras

Ramon Isern Falgueras (Barcelona, 1942) és un dissenyador industrial per l'Escola Eina de Barcelona. Forma el seu primer equip de disseny el 1967 amb Beth Galí i Gemma Bernal i fruit de la seva col·laboració és una dutxa telèfon que va guanyar un Delta d'Or. Des del 1973 i fins al 1999 treballa amb Gemma Bernal. Els seus dissenys es desenvolupen principalment en el sector del mobiliari, el parament per a la llar i els aparells d'àudio. Alterna la tasca professional amb la docència a les escoles Eina i ELISAVA de Barcelona. A l'Escola Eina és responsable de l'aula de CAD del departament de disseny de producte des de la seva creació. La seva obra ha estat present en nombroses exposicions (Europalia, Diseho en España, Design in Catalonia, etc.) i ha estat guardonat amb diversos premis Delta. Entre els dissenys més destacats realitzats amb col·laboració amb Gemma Bernal cal destacar el llum de peu Anagrama (1975), la taula Eclipse (1984) o la vaixella Ona (1992). Com a dissenyador independent treballa per a empreses com Vilagrasa, Levesta, Vibia o Punt Mobles entre d'altres.


Gabriel Lluelles Rabadà

Gabriel Lluelles Rabadà (Barcelona, 1923 - 2 de desembre de 2012) fou un dissenyador industrial català.

Cursà estudis de projectista industrial mecànic i perit industrial mecànico-elèctric a l'Escola Industrial de Barcelona. Entre el 1947 i el 1962 treballà a Industrias Pímer S.A. com a delineant, cap del Servei Tècnic i després com a director tècnic. Des del 1962 fins al 1970 fou director del Departament de desenvolupament i construcció de Braun Española S.A., la nova empresa sorgida de la fusió d'Industrias Pímer amb Braun AG.

El 1971, després d'un període d'activitat com a dissenyador independent en què treballà per a empreses com Pacar Electrònica o Bettor Dual S.A., s·incorporà a Taurus S.A. com a assessor de disseny i responsable d'una nova línia de productes fins a l'any 1988 en què es jubilà. Durant tots aquests anys col·labora amb l'ADI-FAD, el BCD i l'ADP per a la promoció del disseny industrial. Els seus dissenys han estat guardonats en nombroses ocasions i han estat inclosos en nombroses exposicions i col·leccions de disseny.

Entre els seus productes es pot destacar la batedora Minipimer MR1 (1959), les batedores-trituradores Bipimer 8P53 (1960) i Minipimer MR2 (1964) o l'espremedora Citromatic MPZ-2 (1970).


Juan Fernando de Mendoza

Juan Fernando de Mendoza (Barcelona, 1944 - Madrid, 2002) fou un arquitecte català.

El 1967, juntament amb el també arquitecte Jos Galán crea el despatx L35 (dit així per la seva primera ubicació a la Plaça Letamendi de Barcelona) que desenvoluparà nombrosos projectes en diferents ciutats espanyoles. Un dels primers va ser el barri de la Mina de Barcelona (1970- 1972), un projecte d'habitatges promogut per l'Administració per a erradicar el barraquisme. A partir del projecte d'un centre comercial a començaments dels anys vuitanta, s'especialitza en aquest tipus d'arquitectura creant centres com Centre Comercial Les Glòries o La Maquinista de Barcelona. Els seus dissenys es relacionen amb l'arquitectura i entre ells cal destacar el cendrer Surco (1982), realitzat amb la col·laboració de Maite Oriol.


Carro Solar de Trundholm

El Carro Solar de Trundholm (en danès:Solvognen), és un artefacte de les darreries de l'Edat Nòrdica del Bronze descobert a Dinamarca. És una representació del Carro Solar, una estàtua en bronze d'un cavall i un gran disc de bronze, que està disposat sobre quatre rodes. L'artefacte es va fer amb la tècnica de la cera perduda. Fa 54 x 35 x 29 cm (amplada, alçada, El disc té un diàmetre de 25 cm i està durat en un costat. gruix).

Aquest escultura va ser descoberta en una torbera l'any 1902 sense estar acompanyada d'altres objectes a Trundholm al comtat de Zealand occidental a l'illa de Zealand ("Sjælland") en danès, a la regió d'Odsherred (a ). Actualment es troba al Museu Nacional de Dinamarca a Copenhaguen. Es creu que el conjunt indica el moviment del Sol en el firmamament.

Està datada dels voltants de l'any 1400 aC. En no haver trobat mostres de pol·len aquesta datació resulta és insegura. Es pensa que pot tenir un origen en la zona del Danubi. Els carros solars pertanyen a la mitologia dels pobles indoeuropeus, per exemple apareix en el Rigveda.


Francesc Xavier Ferri Fayos

Francesc Xavier Ferri Fayos, també conegut com a Fran Ferri, (Canals, La Costera, 24 de maig de 1984) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes per la Coalició Compromís.


Arxipèlag d'Estocolm

L'Arxipèlag d'Estocolm (Stockholms skärgård) és l'arxipèlag més gran de Suècia, i un dels arxipèlags més grans de la Mar Bàltica.


Nativitat de Jesús

La Nativitat de Jesús, per als cristians "Nativitat de Nostre Senyor Jesucrist" o simplement La Nativitat, es refereix al fet del naixement de Jesús de Natzaret, la figura central del cristianisme i és considerat el Fill de Déu pels cristians. Aquest fet va ser documentat pels evangelis i en diversos textos apòcrifs i és un exemple del naixement miraculós present a moltes mitologies.


Quarts de nou

Quarts de nou (o Q de 9) va ser un magazine informatiu sobre l'actualitat del món casteller. El programa va ser emès per primera vegada el 12 de juny del 2005 al Canal 33 i després va passar a TV3. L'últim programa es va emetre el 22 de novembre de 2018.


Flutter

Flutter és un framework del llenguatge de programació Dart per a desenvolupament mòbil, aquest és de codi obert creat per Google. S'utilitza per a desenvolupar aplicacions per a Android i iOS. També ha sigut utilitzat com el principal mètode per a crear aplicacions per a Google Fuchsia.

Els avantatges d'aquest sobre els tradicionals llenguatges com Java són:

* Desenvolupament molt més ràpid
* Una sola font de codi
* Més ràpid

L'aplicació mòbil oficial per al musical "Hamilton" va ser creada utilitzant Flutter.


Rosa María Menéndez López

Rosa María Menéndez López (Cudillero, Astúries, 12 de febrer de 1956) és una investigadora i científica espanyola, presidenta del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) des del 2017.


Parc Nacional d'Akan

El Parc Nacional d'Akan (en japonès: 阿寒国 立 公園 "Akan Kokuritsu Kōen") és un parc nacional situat a l'illa de Hokkaidō, el Japó. Juntament amb el de Daisetsuzan, són els dos parcs nacionals més antics d'Hokkaidō. El parc va ser establert el 4 de desembre del 1934.

Akan és una àrea de cràters volcànics i boscos, que cobreix 90.481 hectàrees (904.81 km²). El parc és famós pels seus llacs cristal·lins, les seves fonts termals, i els seus grans "Aegagropila linnaei". És l'únic lloc al Japó on es forma "Aegagropila linnaei" d'una mida apreciable.


(2267) Agassiz

(2267) Agassiz és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per l'equip de l'Observatori de l'Harvard College el 9 de setembre de 1977 des de l'Estació George R. Agassiz, Estats Units.

Inicialment va ser designat com 1977 RF. Més endavant es va anomenar en honor del naturalista suís Louis Agassiz (1807-1873), del zoòleg i oceanògraf nord-americà Alexander Agassiz (1835-1910), fill de l'anterior, i de l'astrònom i mecenes nord-americà "George Russell Agassiz" (1862-1951), nét del primer.

Orbita a una distància mitjana del Sol de 2,217 ua, podent allunyar-se'n fins a 2,526 ua i acostar-s'hi fins a 1,908 ua. Té una inclinació orbital de 1,954° i una excentricitat de 0,1392. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 1206 dies.


Susana Pérez Quislant

Susana Pérez Quislant (Madrid, 11 de març de 1964) és una política espanyola del Partit Popular, alcaldessa de Pozuelo de Alarcón des de juny de 2015. Vicepresidenta de la Federació Madrilenya de Municipis (FMM), és a més membre del consell territorial de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies i vicepresidenta de la Comissió de Funció Pública.


Societad Retorumantscha

La Societad Retorumantscha (SRR) és la societat lingüística més antiga per la defensa i estudi del romanx. Fou fundada el 1885 (el 15 de desembre); la seva seu és a Coira.

Entre els membres fundadors hi ha Gion Antoni Bühler (primer president), Giacun Hasper Muoth, Alexander Balletta, Giatgen Gisep Candreia, Christian Modest Tuor, Hartmann Caviezel i Tumasch Gross. L'objectiu principal de la societat va ser el de recollir i preservar els documents en llengua romanx.
Amb aquesta finalitat, es va decidir publicar anualment, des de 1886, els "Annalas da Sociedade Retorumantscha" (actualment intitulada "Annalas da la Societad Retorumantscha").

La societat és també la responsable de la publicació del "Dicziunari Rumantsch Grischun" (DRG), iniciat el 1904 per Robert von Planta, i publica altres obres de lingüística romanxa.

La SRR està associada a la Lia Rumantscha.


Benjamin Pavard

Benjamin Pavard (; 28 de març de 1996) és un futbolista francès que juga com a lateral dret pel FC Bayern de Munic i la selecció nacional francesa.

Va començar la seva carrera al Lille OSC a la Ligue 1 i va ser transferit al VfB Stuttgart el 2016, on va guanyar la 2. Bundesliga la seva primera temporada. Al Gener de 2019 va ser transferit al Bayern de Munic per una quantitat aproximada als 35 milionjs d'euros. Va debutar internacionalment el novembre de 2017 i va jugar la Copa del Món de Futbol de 2018.


Musica ricercata

Musica ricercata és un conjunt d'onze peces per a piano del compositor György Ligeti. La composició de l'obra va dur-se a terme entre els anys 1951 i 1953, poc després que el compositor comencés la tasca de docent a la Academy of Music de Budapest. L'obra es va estrenar el 18 de novembre de 1969 a Sundsvall, Suècia. El títol de l'obra pot interpretar-se de diverses maneres: el terme "ricercata" (o "ricercar") denomina un cert estil contrapuntístic, que es pot trobar a l'últim moviment de l'obra. Però el títol també es pot interpretar de manera literal, com a "música indagada" o "música buscada". L'obra encapsula l'essència de la cerca i elaboració d'un estil propi "ex nihilo" per part de Ligeti. És per això que l'obra presagia algunes de les sendes compositives més radicals que va prendre el compositor en anys posteriors..

A petició del Jeney Quintet, es van arranjar sis dels moviments de l'obra (en ordre: III, V, VII, VIII, IX, X) per a quintet de vent sota el nom de "Sis Bagatel·les per a Quintet de Vent" (1953).

Vuit moviments (I, III, IV, VII, VIII, IX, X, XI) van ser transcrits per a bayan, de la mà de l'acordionista parisenc Max Bonnay.


Smaragde Mbonyintege

Smaragde Mbonyintege (nascut el 2 de febrer de 1947) és el bisbe catòlic de Kabgayi, a Ruanda.

Smaragde Mbonyintege va néixer el 2 de febrer de 1947 a la parròquia de Cyeza,diòcesi de Kabgayi, en el sector actual de Kayumbu, al districte de Kamonyi, província del Sud. Va rebre la seva educació primària i secundària a les escoles de l'església.
Va estudiar al Seminari Menor de Sant Pau a Kigali.

Va ingressar al Seminari de Sant Carles Borromeo de Nyakibanda, on va estudiar filosofia (1969-1972) i teologia (1972-1975). Va ser ordenat el 1975 a la diòcesi de Kabgayi. Va assistir a la Pontificia Universitat Gregoriana de Roma de 1979 a 1983, obtenint un màster en Teologia espiritual.)

Mbonyintege va ser professor i director espiritual del Seminari Major de Nyakibanda de 1983 a 1996.
El 1996 va ser nomenat rector del Seminari Major de Nyakibanda. El 22 de gener de 2006, el Papa Benet XVI el va nomenar Bisbe de Kabgayi.
El va succeir com a rector al seminari el pare Antoine Kambanda.
En 2009 fou elegit President de la Conferència Episcopal de Ruanda.


Alfonso Albert

Alfonso Albert García, (Torrent, València, 22 de maig de 1973), és un jugador de bàsquet valencià ja retirat. Mesura 2.11 m i la seva posició a la pista és la de pivot. Es va formar a les categories inferiors del Joventut de Badalona, on debuta a la l'ACB la temporada 1991-92, i formà part de l'equip que es proclama campió d'Europa l'any 1994. Després tindria una longeva carrera en les diferents categories del bàsquet espanyol, inclosa alguna experiència fora d'Espanya.


El Jaro

José Joaquín Sánchez Frutos, àlies El Jaro, (Villatobas, província de Toledo, 3 de novembre de 1962 - Madrid, 24 de febrer de 1979), va ser un famós i precoç delinqüent espanyol, la vida del qual es va portar al cinema en la pel·lícula "Navajeros".


Flammen

Flammen (en alemany, "flames") és una òpera en dos actes i deu escenes composta per Erwin Schulhoff. El llibret original en txec va ser escrit per Karel Josef Beneš. La versió en alemany va ser traduïda per Max Brod. L'òpera es va estrenar en l'antic Teatre Nacional (Národní Divadlo na Veveří) de Brno el 27 de gener de 1932 representada en txec amb el títol de Plameny. No es va sentir de nou fins a mitjan anys 1990, quan es va estrenar en la seva versió en alemany, "Flammen". La seva història és un nou relat, surrealista, de la llegenda de Don Joan amb elements de la llegenda del jueu errante, i intensament influït per a psicologia freudiana. A diferència del rol titular en l'òpera de Mozart "Don Giovanni" (també basada en la llegenda), aquí Don Joan no és castigat arrossegat a l'Infern, però en canvi es veu condemnat a viure per sempre.

Schulhoff, amic de Berg i habitual dels clubs de jazz de Berlín i Dresden, amb un talent reconegut per Dvořák, Reger i Debussy, fet del qual constitueix una bona prova el seu vibrant Sextet de corda, en un avançat llenguatge harmònic en el qual no és difícil percebre ressons del seu estudi de la música de Schönberg. Jueu i comunista, el pacte Hitler-Stalin el va salvar momentàniament, fins que va ser enviat al camp de concentració de Wülzburg, prop de Weißenburg in Bayern, on va morir un any més tard. Un dels fruits més memorables del seu geni és la incandescent i visionària òpera "Flammen".


Els Campionats del món de ciclisme de muntanya i trial de 2006 van ser la 17a edició dels Campionats del món de ciclisme de muntanya organitzats per la Unió Ciclista Internacional. Les proves tingueren lloc del 22 al 27 d'agost de 2006 a Rotorua (Badia de Plenty) a Nova Zelanda.


Els Campionats del món de ciclisme de muntanya i trial de 2010 van ser la 21a edició dels Campionats del món de ciclisme de muntanya organitzats per la Unió Ciclista Internacional. Les proves tingueren lloc del 31 d'agost al 5 de setembre de 2010 a Mont-Sainte-Anne (Quebec) al Canadà.


Convergents

Convergents és un partit polític català fundat el novembre de 2017 per Germà Gordó i Teresa Pitarch El partit es defineix com a centrista i sobiranista. És una escissió del Partit Demòcrata Europeu Català, tot i que també inclou antics militants d'Unió, Demòcrates de Catalunya, Convergència Democràtica de Catalunya i gent que no havia militat mai en cap partit. El partit és promogut per l'associació Nova Convergència, ara Associació Juliana Morell (amb la qual té molts vincles i comparteixen ideologia), una associació política que defensa els valors clàssics de Convergència Democràtica de Catalunya.


Els Campionats del món de ciclisme de muntanya i trial de 2012 van ser la 23a edició dels Campionats del món de ciclisme de muntanya organitzats per la Unió Ciclista Internacional. Les proves tingueren lloc del 31 d'agost al 9 de setembre de 2012 a Saalfelden i Leogang (Estat de Salzburg) a Àustria.


Matilde Revenga

Matilde Revenga Pérez-Lara (València, 4 de novembre de 1904 - Madrid, 7 de novembre de 1985) fou una soprano espanyola que va desenvolupar la seva carrera artística en les dècades de 1920 i 1930.

Als setze anys es va traslladar a Madrid per a prendre lliçons de cant amb Ignacio Tabuyo, debutant dos anys més tard al Teatre Real de Madrid en "Lohengrin" de Wagner"." Posteriorment es va traslladar a Itàlia, presentant-se amb èxit a Milà, Venècia i Gènova.

En la seva trajectòria es destaquen les seves actuacions en "Jardín de Oriente" de Joaquín Turina (1923), "Maruxa" d'Amadeu Vives, en el Teatre Massimo de Palerm (1924), i en les últimes representacions de "La Bohème" que es van fer al Teatre Real de Madrid abans de la seva clausura en 1925, al costat de Miguel Fleta, Aníbal Vela i Carlos del Pozo. Després del tancament del Teatre Real, va actuar habitualment en el Teatre Apolo de Madrid i va debutar en el Liceu de Barcelona amb "Carmen" de Bizet en novembre de 1925, en el mateix dia de la presentació en aquest teatre de Miguel Fleta i de la mezzosoprano Giuseppina Zinetti. Al Liceu va estrenar anys més tard la versió operística de "Las golondrinas", de José María Usandizaga, el dia 14 de desembre de 1929. L'any 1931 participaria en el Liceu en el Festival de la Premsa, cantant l'acte segon de l'òpera "Manon" de Massenet i la sarsuela "El dúo de la "Africana"" de Manuel Fernández Caballero.

Al principi dels anys 1930 es va centrar en el repertori de sarsuela, habitualment fent parella amb Miguel Fleta. La seva carrera va acabar amb l'esclat de la Guerra Civil espanyola.

Va realitzar diversos enregistraments discogràfics, destacant alguns enregistraments per HMV de duets amb Miguel Fleta, així com un enregistrament amb escenes de "Marina" d'Arrieta, amb Fleta i Emilio Sagi Barba.

El seu germà Carlos Revenga "Chavito" fou un conegut campió d'esgrima i periodista taurí, que va treballar com a periodista abans de la guerra civil al diari "La Nación" i posteriorment del diari "El Alcázar" i a Ràdio Nacional d'Espanya.


Der Kreidekreis

Der Kreidekreis (en alemany "El cercle de guix"), op. 21, és una òpera en tres actes d'Alexander von Zemlinsky sobre un llibret del mateix compositor basat en l'obra "Der Kreidekreis" (1925) de Klabund, es recolzava al seu torn en una obra medieval d'origen xinès. L'òpera va ser escrita entre 1930 i 1931 i estrenada el 14 d'octubre de 1933 a l'Opernhaus Zürich. Entre els cantants hi havia Artūrs Cavara, Maria Madlen Madsen Maria Bernhard-Ulbrich; Fred Destal, Georg Oeggl i Peter Klein; va ser dirigida per Robert Kolisko amb una direcció escènica de Karl Schmid-Bloss.

El tema és una rondalla sobre la justícia, l'amor i el destí, extret d'un drama xinès del , que barreja el post-romanticisme més líric i les influències orientalistes o jazzístiques. Una història que parla de pobresa, de justícia corrompuda, de les injustícies que recauen en els nens i afavoreixen els rics. Una història que va servir també a Brecht per a "El cercle de guix caucasià". I una història en la qual a més, Klabund introdueix al·lusions a l'univers wagnerià: Ton, el propietari d'una casa de te, també s'havia castrat a si mateix i procura als seus clients una mena de "Blumenmädchen".

S'havia anunciat l'estrena simultàniament en quatre teatres alemanys: Frankfurt, Berlín, Colònia i Nuremberg. A causa dels avantpassats jueus de Zemlinsky, això va esdevenir impossible quan els nazis van arribar al poder a principis de 1933. Això no obstant, l'obra va ser estrenada el gener de 1934 a Stettin, Coburg, Berlín i Nuremberg, i el febrer a Graz, gràcies a l'aixecament provisional de certes restriccions. L'òpera també fou representada a Praga i Bratislava.

L'Òpera de Zürich la va reviure el 2003. Una producció nova va ser escenificada a l'Òpera de Lió el gener de 2018 dirigida per Richard Brunel i dirigida musicalment per Lothar Koenigs.


La Resolució 1841 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 d'octubre de 2008. Prenent nota dels informes del Secretari General sobre la preocupant situació a la regió sudanesa del Darfur, el Consell ha decidit estendre el mandat del Panell d'Experts de quatre membres designat mitjançant la Resolució 1591 (2005) per vigilar l'embargament d'armes durant un any més fins al 15 d'octubre de 2009.

El Consell va demanar al panell que emeti tres informes a l'any i que coordinés les seves activitats amb l'Operació Híbrida de la Unió Africana i les Nacions Unides a Darfur (UNAMID), així com amb els esforços internacionals per aconseguir un acord polític en el conflicte, que ja havia provocat 200.000 morts i uns dos milions de desplaçats des de 2003, i que enfrontava rebels contra el govern del Sudan i les seves milícies aliades.


Wikimedia Hackathon 2018

La Wikimedia Hackathon 2018 fou una trobada de hàckers o furoners interessats en les tecnologies del món Wikimedia que se celebrà del 18 al 20 de maig del 2018 a la Universitat Autònoma de Barcelona. Per tal d'afavorir-ne la participació i preparar les temàtiques que es tractarien es van organitzar diferents esdeveniments preliminars, anomenats també "prehackathons", a la Residència Faber d'Olot del 2 al 4 de febrer de 2018, a la Casa Orlandai (seu d'Amical Wikimedia), al PRBB i també a ciutats com Montpeller o la Haia.


Romaine Brooks

Romaine Brooks, nascuda Beatrice Romaine Goddard (Roma, Itàlia, 1 de maig de 1874 – Niça, França, 7 de desembre de 1970), va ser una pintora estatunidenca que va treballar sobretot a París i a Capri. Va especialitzar-se en l'art del retrat i la seva obra es caracteritzava per l'ús d'una paleta suau de tons grisos. Brooks va ignorar les tendències artístiques contemporànies com ara el Cubisme i el Fauvisme i va desenvolupar una estètica pròpia inspirada en l'obra de Charles Conder, Walter Sickert i James McNeill Whistler. Va retratar des de models anònims fins a aristòcrates. És coneguda pels seus retrats de dones andrògines o vestides amb roba masculina, incloent-hi el seu autoretrat fet l'any 1923, que és una de les seves obres més reproduïdes arreu.

Brooks va tenir una infantesa infeliç després que el seu pare alcohòlic abandonés la família; la seva mare n'abusava emocionalment i el seu germà patia una malaltia. Aquesta etapa va marcar-la per tota la vida. Va passar diversos anys en la pobresa mentre estudiava a Itàlia i França, després va heretar una fortuna arran de la mort de la seva mare l'any 1902. La riquesa li va donar la llibertat d'escollir els seus propis models. Normalment pintava persones pròximes, com ara l'escriptor i polític italià Gabriele D'Annunzio, la ballarina russa Ida Rubinstein, i la seva parella durant més de 50 anys, Natalie Barney.

Tot i que va viure fins al 1970, es té la creença errònia que va pintar molt poc després de 1925, malgrat que hi ha fets que ho contradiuen. Va realitzar sèries de dibuixos durant els anys 1930 utilitzant tècniques «no premeditades» de dibuix automàtic. A mitjan anys 1930 va passar un temps a Nova York, on va realitzar els retrats de Carl Van Vechten i Muriel Draper.


Katrina Cornwell

L'almirall Katrina Cornwell és un personatge fictici de la sèrie Star Trek: Discovery interpretat per l'actriu Jayne Brook. Va ser capturada pels klingon quan liderava una missió diplomàtica substituint a Sarek, que s'estava recuperant de les ferides d'un atemptat que havia sofert. Va ser transferida a la nau Sarcophagus i torturada, tot i que no va donar ninguna informació als seus torturadors. Va ser rescatada per L'Rell, ja que volia desertar cap a la Federació. Ambdues van ser rescatades per Tyler i Burnham que s'hi havien infiltrat per una altre missió. Un cop a bord de la USS Discovery, Cornwell va ser enviada a la base estel·lar 88 per recuperar-se de les seqüeles de la tortura.


Armie Hammer

Armand Douglas Hammer (Santa Monica, Califòrnia; 28 d'agost de 1986), conegut com Armie Hammer, és un actor nord-americà, conegut per la seva interpretació en la pel·lícula de drama biogràfic "The Social Network", el personatge principal del western "The Lone Ranger" (2013), Illya Kuryakin en la pel·lícula d'acció "Operació U.N.C.L.E" (2015), Mike en la pel·lícula de suspens "Mine" (2016) i la veu de Jackson Storm en la pel·lícula animada "Cars 3" (2017).

És besnét del magnat del petroli, filàntrop i col·leccionista d'art Armand Hammer.


Marta Gayà

Marta Gayà (Mallorca, 1949) és una persona provinent d'una rica família mallorquina coneguda per ser l'amant del rei Joan Carles de Borbó. El seu pare era Fernando Gayà, un hoteler conegut per ser el propietari de l'Hotel Villamil de Peguera i de la cimentera Prebetong Baleares SA. Estudià al Sagrat Cor de Palma i després anà a Barcelona a estudiar decoració. Estigué casada amb l'enginyer malagueny Juan Mena, del qual se'n divorcià al cap de quatre anys sense haver tengut fills.

Hi ha fonts que diuen que la relació data del 1978, però d'altres diuen que el rei Joan Carles la va conèixer a Palma el 1989, on coincidiren en una sortida marítima a bord del vaixell de Rudy Bax. La seva amistat amb el rei fou notícia l'estiu del 1990. D'aquella època, es filtrà un enregistrament del CNI del rei dient "Mai no he estat tan feliç". El primer mitjà en fer-se'n ressò fou la revista Tribuna. Fou portada de la revista Época el 1992. Semblava que la relació havia acabat, però es va reprendre anys més tard. Malgrat la poca cobertura als mitjans de comunicació, la relació era coneguda per bona part de la professió periodística, però es veié censurada mentre el rei fou monarca per part de la Casa del Rei. Entre 2011 i 2012, suposadament, rebé dos milions d'euros de Joan Carles provinents de comissions rebudes d'Abdul·lah de l'Aràbia Saudita.

El 2020 se sabé que el 2011 havia rebut de Joan Carles I un milió d'euros "perquè tengués una vida decent". Hi havia d'haver un altre pagament d'igual valor al cap d'un any, però aquest altre pagament no es va arribar a produir mai.


Col·legi Major Lluís Vives

El Col·legi Major Lluís Vives va ser un col·legi major universitari impulsat l'any 1934 al passeig de València al Mar, actual avinguda Blasco Ibáñez de València. Tenia capacitat per a 165 estudiants i 31 professors i pertany a la Universitat de València. Va tancar el 31 de juliol de 2012. És considerat com a bé de rellevància local.

Va ser impulsat pel rector de la Universitat de València Juan Peset l'any 1934 i inaugurat l'any 1954 per Francisco Franco seguint el model de la República de la Residencia de Estudiantes de la Institución Libre de Enseñanza en Madrid. Des de la seua inauguració va ser seu de cultura i activitats intel·lectuals.

Va ser projectada per Javier Goerlich, i es tracta d'un dels millors exemples conservats de l'arquitectura racionalista de principis del , d'indubtable valor artístic i patrimonial. És un bon exemple de l'estil "barco" per les formes corbes. L'any 2017 es plantejaven incògnites sobre el destí del seu futur.


Anny Ondra

Anny Ondra (Anna Sophie Ondráková, 15 de maig de 1902- 28 de febrer de 1987) fou una actriu de cinema txeca. Pionera del cine mut al seu país, va treballar també en pel·lícules austríaques, alemanyes i franceses. La seva carrera i la del cineasta Karel Lamač van estar molt lligades. Va ser la primera "rossa de Hitchcock", però els seus prometedors inicis al cinema anglosaxó van quedar truncats per l'arribada del sonor. Va treballar sobretot en el gènere còmic. Tant a l'era del mut com a la del sonor va ser una autèntica estrella del cinema europeu. Es va casar amb el destacat boxejador alemany Max Schmeling, amb qui va formar una parella extremadament popular. Des d'aleshores visqué a Alemanya, principalment a Hollenstedt, prop d'Hamburg.


Jaume Vilà i Figueras

Jaume Vilà i Figueras (Cornellà de Llobregat, Baix Llobregat, 1949) és intèrpret i professor de tenora. Va ser tenora solista de les cobles La Principal del Llobregat (1970-1978), La Principal de la Bisbal (1978-1983), i Cobla Municipal Ciutat de Barcelona. Des del 1983 i fins al 2015 va ser músic de la Banda Municipal de Barcelona com a flauta i tenora solista. També va col·laborar amb l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya, amb l'Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu o l'Orquestra Simfònica del Vallès.

En l'àmbit pedagògic, va ser professor de tenora al Conservatori Superior de Música de Barcelona, del Forma part de la nissaga de músics Vilà de Cornellà de Llobregat, iniciada pel seu besavi Diego Vilà i Priu, i continuada pel seu avi Dídac Vilà i Moragues, el seu pare Jaume Vilà i Mèlich (Javimel), i, després, pel seu germà Josep Vilà i Figueras i per ell mateix.

Als catorze anys va rebre les seva preparació en teoria musical per part de Glòria Molins, professora de música de Cornellà de Llobregat. A final dels anys 60, va estudiar algunes lliçons de tenora amb Arcadi Margarit, però el seu veritable mestre va ser Josep Colomer, qui acabava d’entrar de tenora primera a La Principal del Llobregat. Al 1968 va integrar-se a la mateixa cobla com a tenora segona i, des del 1970 al 1977, passarà a ocupar el lloc del seu mestre com a tenora primera. En aquell moment, tres membres de la nissaga Vilà formaven part de la cobla, el pare i els dos fills.

En l'àmbit pedagògic, va ser professor de tenora al Conservatori Superior de Música de Barcelona, al Conservatori de Cervera i al Conservatori del Liceu, a més de fer classes particulars. Un dels seus deixebles ha estat Jordi Figaró.

Ha participat en els estudis sobre l’acústica de la tenora amb el Dr. Joaquim Agulló i Batlle de la Universitat Politècnica de Catalunya i, l’any 1987, dins d’aquests estudis, ha il·lustrat musicalment diversos congressos i conferències.

Durant més de 50 anys Jaume Vilà i Figueras ha tocat amb una tenora construïda per Enric Soldevila i Santandreu "Catroi" de Figueres. Aquest instrument, de 13 claus i una clau d'octava afegida, va ser propietat de diferents músics gironins i barcelonins fins a arribar a mans d'Antoni Gomar i Bosch l'any 1947. El 1960 el va cedir a Jaume Vilà i Figueras per tot el període que el músic estigués en actiu. Arribat el moment, Antoni Gomar ha fet donació de la tenora “Catroi” al Museu de la Música de Barcelona, i l'instrument forma part del fons del museu des del novembre de 2017 (MDMB 12475).


Journal of the British Interplanetary Society (JBIS) és una revista científica mensual revisada per parells que es va establir el 1934. La revista cobreix la recerca en astronàutica i ciència i tecnologia espacials, i inclou el disseny de nau espacial, teoria de filtres, estacions espacials, exploració lunar, propulsió de naus espacials, exploració robòtica i tripulada del sistema solar, viatges interestel·lars, comunicacions interestel·lars, intel·ligència extraterrestre, filosofia i cosmologia. És publicat mensualment per la British Interplanetary Society.


Lluís Soler i Panisello

Lluís Soler i Panisello (Deltebre, 14 de juny de 1983) és l'alcalde de Deltebre, fou president del Consell Comarcal del Baix Ebre i és membre de l'executiva del Partit Demòcrata. És llicenciat en Administració i Direcció d'empreses per la Universitat Pompeu Fabra i té diversos màsters i postgraus.


Volta a Catalunya de 2017

La Volta a Catalunya de 2017 fou la 97a edició de la Volta a Catalunya. La cursa es disputà entre el 20 i el 26 de març de 2017 en set etapes i un total de 1.113,2 km. Aquesta va ser la novena prova de l'UCI World Tour 2017.

La cursa va ser guanyada pel murcià Alejandro Valverde (), que es va fer amb el liderat en acabar la cinquena etapa, amb final a Lo Port, als Ports de Tortosa, i que va saber mantenir fins al final. Valverde, alhora vencedor de tres etapes i de la classificació de la muntanya, guanyà la general amb poc més d'un minut d'avantatge sobre Alberto Contador (), segon a la general per segon any consecutiu. El català Marc Soler () fou la revelació de la cursa, ja que a banda d'ajudar a Valverde per guanyar la cursa, a finalitzar en la tercera posició final i guanyà la classificació dels joves. Pierre Rolland () guanyà la classificació de les metes volants i el la classificació per equips.


Ramona Rovira Garriga

Ramona Rovira Garriga (La Fuliola, 23 d'agost de 1902 - Barcelona 5 de febrer de 1964) va ser artista de cuplet al Paral·lel, una de les primeres figures de la seva època, i coneguda també arreu amb el nom de "Ramoncita Rovira". Va estrenar alguns dels temes més cèlebres de Joan Viladomat.

Filla de Ramon Rovira i Paula Garriga. Ramona va anar a servir a Barcelona com les seves germanes i és on va conèixer el compositor i pianista Joan Viladomat, que li va donar classes de cant; als dinou anys va debutar com a cupletista, sovint acompanyada pel seu germà, que també havia estudiat cant. Anys després també va estudiar amb el mestre Vicenç Martin Quirós. El 1922 va publicar el primer disc, que incloïa els èxits "La muller d'en Manelic" i "La filla del pescador," i l'1 de febrer de 1924 va actuar per primer cop al teatre Maravillas de Madrid amb el nom artístic de Ramoncita Rovira. El 1922 Joan Viladomat va compondre un tango amb lletra de Fèlix Garzo anomenat "Fumando Espero" que ella va enregistrar en un disc per primera vegada el 1924. Félix Garzo va compondre aquesta lletra per a ser entonada per un cor de fumadores que ballaven "tango apache" en una revista que es va estrenar el 10 de desembre de 1923 al Teatre Victòria. La música, composta per Joan Viladomat, en principi no va tenir cap èxit; tanmateix Ramoncita va cantar aquesta peça a l'Edèn Concert i, a poc a poc, la va anar imposant. Dos anys després, Pilar Arcos la cantaria a Nova York. L'èxit de la seva versió va fer que "Fumando espero" arribés a Argentina, on la popularitzarien els enregistraments de Rosita Quiroga i Ignacio Corsini (1927). Ramoncita seguia l'estil de la "chanson realiste", que van portar de Marsella Nitta Jo, Andrée Turcy, i Yvonne George, artistes que actuaven a l'Edèn Concert, a Eldorado i a La Buena Sombra i dels quals en va poder treure ensenyaments. El 1925 va reeditar els èxits madrilenys amb actuacions en els teatres Romea i Maravillas mentre que la revista "Fantasio" li dedicava una portada. El 1927 va gravar "El tango de la cocaina", de la revista musical homònima signada per Amichatis, Gerardo Alcázar i Viladomat. que li donà molta fama. El 27 de novembre de 1929 intervingué en l'homenatge a Antonio i Manuel Machado per la representació número cent de "La Lola se va a los Puertos". El 1930 es va casar amb Miquel Farré, que tenia dos fills d'un matrimoni anterior. A partir de llavors, només consten algunes actuacions esporàdiques a Barcelona. Entre altres, a finals d'agost de 1936 al Circo Barcelonés, el dia de Nadal d'aquest mateix any al Teatre Coliseum, al març de 1937 al Teatre Tívoli i, acabada la guerra, l'1 d'abril de 1944, al Circo Roxy.

Ramona va ser abandonada pel seu marit i es va quedar amb els dos fills d'ell. Va anar a viure a casa de la seva germana Carme, a l'avinguda de Sant Antoni Maria Claret, i amb el seu cunyat i representant, Joan Canela.

Va morir a Barcelona el 5 de febrer de 1964.

A finals de 2014 la companyia Teatre de Butxaca i la productora musical La Gata Roja van muntar un espectacle musical, "La maleta de la cupletista", que preniat com a referència la vida i obra de la cupletista de la Fuliola, tot i que presentava amb llibertat creativa una falsa biografia de Ramoncita Rovira i Rossend Llurba.


Mare Anguis

Mare Anguis ("Mar de la Serp") és un mar lunar situat en la cara visible de la Lluna. Posseeix un diàmetre de 150 quilòmetres. Localitzat en la conca de Crisium, el mare Anguis forma part del sistema Nectarià (es va formar durant el període Nectarià). La seva superfície és fosca com la de tots els mars lunars, ja que està coberta de basalt. Les coordenades selenogràfiques d'aquest mar són 22,6° N, 67,7° E.


Pithecia cazuzai

Pithecia cazuzai és una espècie de primat del grup dels micos del Nou Món oriünda d'una petita regió a l'oest del Brasil, a l'oest de la confluència del riu Japurá amb l'Amazones. Es tracta de l'espècie de saqui amb l'àmbit de distribució més petit. Fou descrita el 2014 en el marc d'una revisió de la taxonomia dels saquis. La descripció es basà en tres espècimens: un mascle adult, una femella adulta i una femella juvenil. L'espècie fou anomenada en honor del primatòleg brasiler José de Sousa e Silva-Júnior (conegut com a «Cazuza»).


Culex pipiens

Culex pipiens és una espècie de dípter nematòcers de la família dels culícids que a vegades és un vector d'alguns virus, com el de l'encefalitis japonesa, el virus del Nil occidental, meningitis i urticària. Als EUA i arreu d'Europa, a l' Emília-Romanya (Itàlia) s'ha demostrat que pot ser un vector eficaç del virus Usutu.

Es distribueix pràcticament arreu d'Europa i l'Orient Pròxim i Amèrica del Nord. Ha estat descrit als següents estats: Alemanya, Aràbia Saudita, Argentina, Àustria, Bòsnia i Hercegovina, Bulgària, Canadà, Corea del Sud, Croàcia, Egipte, Eslovàquia, Espanya, els Estats Units, França, Grècia, Hongria, Iran, Irlanda, Israel, Itàlia, Japó, Jordània, Letònia, Líban, Lituània, Luxemburg, Marroc, Pakistan, Polònia, Portugal, el Regne Unit, República Txeca, Montenegro, els Països Baixos, Romania, Rússia, Sèrbia, Suècia, Tadjikistan, Tunísia, Turquia, l'Uruguai i Xipre.

Mascles i femelles s'alimenten de diverses fonts de sucres, com nèctar, mel de melada i sucs de fruites. Només les femelles s'alimenten de sang, preferentment per a afavorir la posta, un cop han copulat. La sang proporciona les proteïnes essencials per al desenvolupament dels ous. El principals tipus d'hoste dels que s'alimenta de sang són ocells, però també ho fan dels humans i altres mamífers.

"Culex pipiens" pot fer de vector de moltes malalties transmeses als hostes quan el mosquit els pica. S'ha descrit que la infecció deliberada amb "Wolbachia", pot suprimir la seva reproducció inserint gens que restringeix la seva capacitat reproductiva. També s'ha mostrat efectiu en l'espècie "Aedes albopictus", conegut popularment com a mosquit tigre.


Radesforder Au

El Radesforder Au és un riu d'uns dotze quilòmetre al districte de Segeberg a Slesvig-Holstein (Alemanya). Naix al municipi de Wahlstedt. A Heidmühlen al bosc de Segeberg "(Segeberger Forst)" conflueix amb el Rothenmühlenau i forma l'Osterau poc abans l'antic molí d'aigua.

El 2014 s'hi van reconstruir uns meandres nous, que en alentir el cabal, han de servir per acollir i fer sedimentar la sorra abans que passi a l'Osterau. Al mateix moment es van crear ribes més naturals amb vegetació diversa i boscs de ribera de verns.


Bultaco Saturno

La Bultaco Saturno 200, sovint coneguda simplement com a Bultaco Saturno, fou un model de motocicleta de turisme fabricat per Bultaco entre 1964 i 1966. Era una evolució de la 200, però amb un motor més tranquil i un xassís reforçat. Juntament amb altres models de la marca com ara la Mercurio o la Senior, la Saturno era una moto econòmica i duradora. Quan es va deixar de fabricar, el novembre de 1966, fou substituïda per la nova "Senior 200", una denominació que complementava la de la també nova Junior 74 (apareguda el gener d'aquell any i adreçada als més joves).

Les principals característiques de la Saturno eren les següents: motor de dos temps monocilíndric refrigerat per aire de 196 cc amb canvi de 4 velocitats, bastidor de bressol simple, frens de tambor i amortidors de forquilla convencional davant i telescòpics darrere.


Ohel

LOhel (en hebreu: אהל) és una estructura que protegeix les tombes del Rebe de Habad Lubavitx, el Rabí Menachem Mendel Schneerson (1880-1950) i el seu sogre, el Rabí Yosef Yitzchak Schneerson (1902-1994).

L'Ohel es troba en el cementiri de Montefiore, en el barri de Queens, en la ciutat de Nova York, en els Estats Units. A l'Ohel són enterrats els dos darrers líders de la dinastia hassídica de Habad Lubavitx. L'Ohel és un indret de pelegrinatge, que és visitat anualment per milers de persones, normalment jueus hassídics del moviment Habad.


Angkor Vallis

Angkor Vallis és un vallis de 94,96 km de diàmetre de Mercuri. Porta el nom d'Angkor, una antiga ciutat de Cambodja, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.


Catalunya Nació

Catalunya Nació: portaveu de la Joventut Nacionalista Republicana, va ser una publicació periòdica que va sortir a Reus l'any 1917.

La Joventut Nacionalista Republicana era la branca juvenil del Foment Nacionalista, fundat l'any 1906, on hi van convergir nacionalistes liberals procedents de la Lliga Catalanista, i destacats republicans, com Evarist Fàbregas, militant del Partit Federal des del 1890. D'aquest periòdic se'n coneixen 11 números. L'imprimia la Tipografia Catalana i tenia la redacció al carrer de Llovera núm. 23. Al número 1, que va sortir el 2 de juny de 1917, s'hi llegeix: "Som republicans i catalanistes ... en la qüestió social, boguem per a un millor benestar dels homes i en totes les qüestions que es presentin entre'l capital i el treball, nosaltres, com a homes de llibertat ens posarem al costat dels menys forts. Aquí doncs ens teniu, disposats a la lluita per Catalunya i la República".

El director era Joan Montaner, i com a col·laboradors principals hi trobem Àngel Samblancat, Salvador Torrell i Eulàlia, Manuel Folguera i Duran, Pere Balagué i Josep del Camp. Escrita en català, va publicar alguns articles en castellà. Sortia setmanalment, amb 4 pàgines a quatre columnes, i a partir del número 2 va variar les dimensions a 45 cm. Se'n conserven exemplars a la Biblioteca de Catalunya, a la Biblioteca del Centre de Lectura de Reus i a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.


Panavia Tornado

El Panavia Tornado és un avió de combat bimotor amb ala de geometria variable que va ser desenvolupat conjuntament pel Regne Unit, Alemanya Occidental i Itàlia els anys 1970. Es van crear tres versions principals d'aquest avió: el caça bombarder Tornado IDS, l'avió de supressió de defenses aèries enemigues Tornado ECR i l'interceptor Tornado ADV.

El Tornado va ser desenvolupat i fabricat per Panavia Aircraft GmbH, un consorci trinacional format per les empreses British Aerospace (anteriorment British Aircraft Corporation) del Regne Unit, MBB d'Alemanya i Alenia Aeronautica d'Itàlia. El seu primer vol va tenir lloc el 14 d'agost de 1974, entrant en servei entre 1979 i 1980. A causa del seu caràcter polivalent, va ser capaç de reemplaçar a diversos models diferents d'aeronaus en les forces aèries que el van adoptar. La Real Força Aèria Saudita va ser l'únic operador d'exportació del Tornado a part de les forces aèries dels països socis. Després de l'entrada en servei de l'avió, la col·laboració també s'ha mantingut amb l'engegada d'una unitat d'entrenament i avaluació trinacional ("Tri-National Tornado Training Establishment") a la base de la RAF Cottesmore, Anglaterra.

El Tornado es va estrenar en combat el 1991 durant la Guerra del Golf amb la Real Força Aèria (RAF) britànica, amb l'Aeronàutica Militar Italiana i també amb la Real Força Aèria Saudita, on va dur a terme nombroses missions d'atac mitjançant incursions a baixa altitud. També va ser àmpliament usat en conflictes posteriors com la Guerra de Bòsnia, la Guerra de Kosovo, la Guerra de l'Iraq o l'intervenció militar a Líbia de 2011, així com en missions a l'Afganistan i el Iemen. En total, incloent totes les versions fabricades per als tres socis del programa i per Aràbia Saudita, s'han fabricat 991 exemplars.


SpaceX CRS-7

SpaceX CRS-7, també coneguda com a SpX-7, va ser una missió del programa Commercial Resupply Service a l'Estació Espacial Internacional, contractat per la NASA, que va ser llançat i perdut el 28 de juny de 2015. Va ser desintegrat 139 segons de vol després del llançament de Cap Canaveral, just abans que la primera etapa anés a separar-se de la segona etapa. Va ser el novè vol per la nau espacial de subministrament no tripulada Dragon de SpaceX i la setena missió operacional de SpaceX contractada per la NASA sota un contracte de Commercial Resupply Services. El vehicle es va llançar en un coet Falcon 9 v1.1. Va ser el dinouè vol general del Falcon 9 i el catorzè vol amb les actualitzacions substancials d'aquest coet respecte els anteriors.


Jelle van Gorkom

Jelle van Gorkom (Doetinchem, Gelderland, 5 de gener de 1991) és un ciclista neerlandès que competeix en competicions de BMX.

Va guanyar la medalla de plata als Jocs Olímpics de 2016 per darrere de Connor Fields. També ha obtingut dues medalles als Campionats del món.


16a etapa del Tour de França de 2016

La 16a etapa del Tour de França de 2016 es disputà el dilluns 18 de juliol de 2016 sobre un recorregut de 209 km entre Moirans-en-Montagne i Berna, a Suïssa.


21a etapa del Tour de França de 2016

La 21a etapa del Tour de França de 2016 es disputà el diumenge 24 de juliol de 2016 sobre un recorregut de 113 km entre Chantilly i els Camps Elisis de París.


Ivan Ivanovitch Sakharine

Ivan Ivanovitch Sakharine, és un personatge de ficció de còmic de Les aventures de Tintín i un obsessiu col·leccionista de maquetes de vaixells antics, apareix per primera vegada a l'àlbum El secret de l'Unicorn, que es va publicar per entregues, en format de tira còmica en blanc i negre, al diari Le Soir entre l'11 de juny de 1942 i el 14 de gener de 1943, i creat per Hergé. Concretament la seva primera aparició es va produir a la tira del 19 de juny de 1942, però no es fa menció del seu nom fins a tira del 2 de juliol. En aquesta aventura Tintin, compra un vaixell antic, després de regatejar en el preu amb el venedor, amb la intenció de regalar-se'l al capità Haddok; quan la venda ja està tancada, fa la seva aparició Sakharine, disposat a oferir més diners, no se'n surt i persegueix Tintin per tal d'aconseguir que aquest li vengui la maqueta i així poder posseir el preuat vaixell.


Robert Michels

Robert Michels (n. 9 de gener de 1876, en Colònia; m. 2 de maig de 1936, a Roma) va ser un sociòleg i politòleg alemany, especialitzat en el comportament polític de les elits intel·lectuals. És sobretot conegut pel seu llibre "Els partits polítics", que conté una descripció de la seva "llei de ferro de l'oligarquia". Va ser alumne de Max Weber.


President de Corea del Sud

El President de Corea del Sud (en coreà: ) és, d'acord amb la Constitució de Corea del Sud, el cap del poder executiu del país, líder del Govern de Corea del Sud i comandant en cap de les Forces armades sud-coreanes i cap d'estat. El càrrec s'escull per sufragi secret i directe per períodes de 5 anys sense possibilitat de reelecció. En cas que la presidència quedi vacant, s'ha d'escollir un successor en un termini de seixanta dies, durant els quals les responsabilitats del president recauen en el Primer Ministre. Durant el mandat del President, aquest resideix a la Cheong Wa Dae (la "Casa Blava"). El President és aforat excepte pel que fa a sedició i traïció.


Everglow

«"Everglow"» és una cançó de la banda britànica Coldplay llançada com a cinquè senzill del setè àlbum d'estudi "A Head Full of Dreams" el 19 d'agost de 2016. En aquesta cançó hi col·labora amb veus addicionals l'actriu Gwyneth Paltrow, l'exmuller de Chris Martin.


Canta

Canta (títol original: "Sing") és una pel·lícula estatunidenca de comèdia musical animada del 2016. Està dirigida i escrita per Garth Jennings, i desenvolupada i produïda per Illumination Entertainment. La pel·lícula estarà protagonitzada per Matthew McConaughey i John C. Reilly. Està programada per a ser estrenada el 21 de desembre de 2016 per Universal Studios. Ha estat doblada al català


No te fallaré

No te fallaré és una pel·lícula espanyola dirigida per Manuel Ríos San Martín. És la història de la colla dels protagonistes de la sèrie "Compañeros" tres anys després d'haver acabat els seus estudis a l'institut.


Simon Mann

Simon Mann (Aldershot (Hampshire), 26 de juny de 1952) és un expert de mètodes de seguretat, mercenari i ex oficial de l'Exèrcit Britànic, que actualment manté ciutadania sud-africana. Ha estat acusat de tramar un cop d'estat contra el govern de Guinea Equatorial liderant una força mercenària en un intent de segrest o assassinat contra el president Teodoro Obiang a la capital, Malabo.


Diàleg Republicà

Diàleg Republicà és una candidatura que es presentà a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017. Va ser creada per Esquerra Republicana de Catalunya per prevenir possibles il·legalitzacions de partits, pel fet que en el temps previ a les eleccions era actiu l'article 155 de la Constitució Espanyola, el president d'ERC, Oriol Junqueras estava a la presó, i bona part dels republicans que havien format part del Govern destituït pel PP havien estat a la presó o estaven exiliats. Integraven la candidaturauna bona part de militants de les JERC, les joventuts del partit. La candidatura es presentava en totes quatre circumscripcions electorals de Catalunya.

El 13 de novembre de 2017, Diàleg Republicà es va inscriure al registre de partits polítics del Ministeri de l'Interior tant al principat com al País Valencià i a les Illes Balears. Les 5.000 signatures requerides corresponents al 0,1% del cens van ser recollides amb la màxima discreció per un grup petit de militants del partit republicà. Malgrat que els membres de la candidatura tenien relació amb ERC, no existia cap relació administrativa entre totes dues candidatures. La seu social del partit es trobava a Mollet del Vallès.

Va ser retirada per la Junta Electoral Central dies abans de les eleccions pels seus vincles amb ERC, que si que es va poder presentar, tal com estava previst si els partits independentistes no eren il·legalitzats.


Lepa Radić

Lepa Svetozara Radić (en ciríl·lic serbi: Лепа Светозара Радић), més coneguda com a Lepa Radić, (Gašnica, Regne de Iugoslàvia, 19 de desembre de 1925 - Bosanska Krupa, febrer de 1943) fou una guerrillera partisana sèrbia de Bòsnia, executada pels nazis al Front Iugoslau de la Segona Guerra Mundial i declarada pòstumament com a Heroïna del Poble de Iugoslàvia l'any 1951, per la seva funció en el moviment de resistència contra les potències de l'Eix, esdevenint la destinatària més jove del guardó en aquell temps.

Fou executada a la forca el febrer 1943 a l'edat de 17 per haver disparat a tropes alemanyes durant la Segona Guerra Mundial. Mentre el seus captors li lligaren el llaç al voltant del coll, li oferiren la commutació de la pena de mort si revelava la identitat dels seus dirigents i camarades. Ella respongué que no era una traïdora i que es revelarien per venjar la seva mort.


Cinema Princesa

El Cinema Princesa fou un antic cinema situat al nr. 14 de la Via Laietana de Barcelona. El 10 de març de 1996, després de portar més de 20 anys abandonat, l'edifici fou ocupat per l'Assemblea d'Okupes de Barcelona, esdevenint un Centre Social Okupat. Pocs mesos més tard, el 28 d'octubre del mateix any, la policia va desallotjar l'edifici amb un violent assalt que va finalitzar en una batalla campal pel centre de Barcelona. Malgrat el breu període d'ocupació, de poc més de 7 mesos i mig, el cine Princesa es va convertir en un referent i símbol del moviment okupa degut al gran ressò mediàtic que va generar el violent desallotjament. L'okupació del cinema va donar visibilitat al moviment okupa i va obrir el debat social sobre la manca d'espais públics i la impossibilitat d'accés a l'habitatge per part del jovent.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Maria Balducci

Maria Balducci (Gènova, 1758 – [...?]) va ser una soprano italiana.

El seu pare fou Benedetto Bertaldi i Maria va gaudir d'una certa celebritat: l'escriptor francès Jerome Heath en el seu llibre "Viatge d'un francès a Itàlia", publicat el 1790 deia; "Actualment la Balducci posseeix la veu més bella, com la de Luigi Marchesi pels castrats. De fet ella es troba al castrat sovint de partenaire".

Havent debutat el 1773, es va presentar a Venècia el 1778. La prova del seu talent fou interpretar el rol principal en l'òpera de Salieri "L'Europa riconosciuta" en l'obertura de La Scala de Milà, fet que sempre contava en les primeres veus del cant. Els seus companys Rubinelli, Pacchiarotti i Francesca Lebrun, que competien amb ella en l'agilitat i el registre agut.

En aquesta mateixa temporada, la Balducci brilla a "Calliroe" d'Alessandri, "Cleopatra" d'Anfossi, o "Troia distruitta" de Mortellari. És probable que després ella va passar algun temps a Sant Petersburg. Per Carnaval 1779-1780 es troba a Torí, on cantà el rol d'Emira de Siroe de Sarti. De 1780-1784 ella era la "prima donna" indiscutible de Teatro Sant Carlo de Nàpols. Se li presta la seva veu lleugera a òperes àgils; Guglielmi, Pugnani, Sarti, Bianchi etc. Amb la interpretació de "L'eroe cinese", Domenico Bruni, i "Ipermestra" de Vicent Martín i Soler. Aquestes òperes van permetre que actués amb els virtuosos de la qualitat dels Domenico Mombelli i Marchesi, Rubinelli i Roncaglia. A Palerm, el 1782, té un èxit extraordinari i un noble anomenat Domenico Caracciolo li concedeix la seva protecció: el públic que havia admirat el talent de Balducci a París, probablement en els "Concerts espirituels" va criticar molt aquest fet. Es va requerir la intervenció d'un arquebisbe per posar fi a l'escàndol d'aquella relació. Després de 1785, el matrimoni de la bella soprano amb un membre de l'alta societat, posà fi a la seva carrera.


La Missió d'Observació de les Nacions Unides al Iemen (també coneguda com a UNYOM per les seves sigles en anglès) va ser una operació multinacional de manteniment de la pau desplegada al Iemen del Nord entre 1963 i 1964. El seu mandat va ser establert amb l'aprovació de la resolució 179 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides de l'11 de juny de 1963. El seu objectiu va ser l'observació del compliment de l'acord de separació entre Aràbia Saudita i la República Àrab Unida en la guerra civil que estava travessant Iemen i que podria provocar una internacionalització del conflicte.

Durant els mesos que va durar la missió, de juliol de 1963 a setembre de 1964, la UNYOM va tenir desplegats 25 observadors militars i 164 militars d'unitats de reconeixement a més de personal civil (internacional i local) i unitats aèries. La missió no va sofrir cap baixa.


Kleider machen Leute

Kleider machen Leute ("L'hàbit fa al monjo") és una òpera còmica en un pròleg i dos actes amb música d'Alexander Zemlinsky i llibret de Leo Feld, basat en la novel·la curta de Gottfried Keller. La primera versió es va estrenar a la Volksoper de Viena el 2 de desembre de 1910.


Rayvon Owen

Rayvon Owen (Richmond, Virgínia, 27 de juny de 1991) és un cantant estatunidenc. Va néixer a Richmond (Virgínia), on viu amb la seva mare soltera i una germana. Va estudiar a l'institut Henrico i a la Universitat Belmont, i va treballar com a cantant i professor de cant. Va ser finalista de la catorzena temporada d"'American Idol", on va quedar quart a la classificació general. Va publicar el seu EP "Cycles" el 2014 abans de presentar-se al concurs.

El cap de setmana del Dia de Sant Valentí de 2016 Rayvon va publicar el senzill "Can't Fight It", escrit amb Mylen, Nate Merchant i Isaiah Tejada. El videoclip va servir com a sortida de l'armari perquè al final feia un petó amb l'activista LGBT Shane Bitney Crone. Rayvon va afirmar a "Billboard": "Us sorprendríeu de la quantitat de vegades que vaig intentar resar per allunyar el gai de mi o que vaig tractar de dir-li a Déu de treure-m'ho de sobre. Cap nen hauria de fer el que vaig fer i resar perquè no sigui qui és. Per això crec que és important, fins i tot l'any 2016, dir-ho". L'endemà Shane Bitney Crone va anunciar que ell i Owen eren parella.


Les dues cultures

Les dues cultures és el nom d'un estereotip cultural contemporani que deriva del títol d'una influent conferència de C. P. Snow, pronunciada en 1959. La seva tesi radicava que la ruptura de comunicació entre les ciències i les humanitats i la falta d'interdisciplinarietat és un dels principals inconvenients per a la resolució dels problemes mundials.


Phonos

Phonos, fundat el 1974 per Josep Maria Mestres Quadreny, Andrés Lewin-Richter i Lluís Callejo i Creus, fou el primer laboratori de música electroacústica català. Es tracta d'un espai d'experimentació que, sota la carismàtica direcció del músic d'origen xilè Gabriel Brncic, esdevindria un punt de transferència generacional i catalitzador de les inquietuds de músics que s'hi aproparen des dels conservatoris (com Mercè Capdevila, Alberto Iglesias, Eduardo Polonio) o el jazz i des de les dissidències postlaietanes.

El Colectivo de Improvisación Libre fou un projecte musical creat el 1980 a "Phonos" per Claudio Zulián i Joan Josep Ordinas, per on circularen músics adscrits a totes aquestes tendències. Aquest brou de cultiu donà com a resultat nous projectes col·lectius, com "Naïf", "El Cuarteto Albano" o "Multimúsica". Phonos esdevindgué una fundació el 1984 i es vinculà, a continuació, a la Fundació Miró. Posteriorment, s'instal·là a la Universitat Pompeu Fabra, des d'on brindà accés acadèmic a aquestes músiques i formà noves generacions d'experimentadors. Mentrestant, la sala Metrònom, iniciativa privada de Rafael Tous, s'obria periòdicament a l'experimentació sonora vinculada a l'art contemporani (fins al 2006); posteriorment, l'escena més radical es refugià en clubs de barri, com L"Orquídea".


Joan Jordi I de Saxònia

Joan Jordi I de Saxònia (en alemany "Johann Georg I von Sachsen") va néixer a Dresden (Alemanya) el 5 de març de 1585 i va morir a la mateixa ciutat el 8 d'octubre de 1656. Elector de Saxònia i membre de la Casa de Wettin, era fill del també elector Cristià I (1560-1591) i de Sofia de Brandenburg (1568-1622).

Va ser marcgravi de Meissen i Mísnia a partir de 1611, finalment va succeir el seu germà Cristià II com a comte palatí de Saxònia.

El començament del regnat de Joan Jordi I va coincidir amb l'empitjorament de les tensions entre protestants i catòlics al si l'imperi, i com a sobirà del territori protestant més poderós, semblava predestinat a dirigir els estats protestants. Amb tot, la Casa de Wettin i el seu govern va mantenir amb fermesa les polítiques de compensació tradicionals de Saxònia, per tal de preservar l'statu quo establert en la Pau d'Augsburg. Aquesta actitud contemporitzadora va reduir les seves possibilitats d'accedir a la corona de Bohèmia, el 1619, cosa que li hauria comportat enfrontar-se amb l'emperador Ferran II. En conseqüència, va optar per aliar-se amb les tropes imperials en contra del nou rei de Bohèmia, el canvinista Frederic V.

Les relacions amb l'emperador, però, no van ser tampoc fàcils. Després de la Guerra dels Trenta Anys va tornar a mantenir una posició de neutralitat, fins que noves tensions amb els catòlics van provocar que l'elector de Saxònia s'aliés amb el rei Gustau II Adolf de Suècia. Però després de la mort d'aquest en la batalla de Lützen (1632) i intimidats per la victòria de les tropes imperials en la batalla de Nördlingen (1634), Joan Jordi I va reconciliar-se amb l'emperador en la Pau de Praga (1635), i va tornar a ajudar-lo a expulsar les tropes franceses i sueques. Un any després Joan Jordi I es va trobar assetjar per les tropes sueques a la ciutat de Magdeburg, on havia fixat temporalment la seva residència, i es va veure obligat a rendir-se el 3 de juliol de 1636. La guerra s'allargà ocasionant nombroses pèrdues a l'electorat de Saxònia fins que en la Pau de Westfàlia va ser confirmada la seva posició acordada a Praga.

Tot i que el país va patir enrmes danys durant la guerra i es trobava fortament endeutat, Joan Jordi es lliurava sovint a les seves aficions com la caça i la beguda, fins al punt de rebre el sobrenom de "Jordi cervesa"


Teatre Municipal Cooperativa

El Teatre Municipal Cooperativa és un teatre al municipi de Barberà del Vallès a la província de Barcelona a Catalunya.

Es va inaugurar el 3 de març del 2007 i compta amb un aforament de 480 espectadors. L'edifici està situat entre els Carrers Nemesi Valls i Passatge Cooperativa, en la mateixa ubicació on antigament s'hi trobava la desapareguda Cooperativa Agrícola. La seva construcció va suposar alhora una important remodelació de l'espai urbà, la construcció del nou edifici i de la Plaça Cooperativa. L'edifici del teatre compte amb una sala principal de públic, a dos nivells, així com una sala polivalent, un "foyer" i una sala divisible per assajos, exposicions o actes públics. Pot acollir espectacles de mitjà i gran format, fins i alguna de les representacions estrenades al Teatre Nacional de Catalunya. A més de teatre, acull activitats culturals de la ciutat, presentacions, exposicions i activitats diverses.

Va ser estrenat el 2007 i el 2014 el teatre va afiliar-se a la xarxa «Teatres en Xarxa» per millorar la cooperació amb altres espais escènics.


GOES 13

El GOES 13, conegut com a GOES-N abans d'entrar en funcionament, és un satèl·lit meteorològic americà que forma part del sistema de Geostationary Operational Environmental Satellite de la National Oceanic and Atmospheric Administration. Es va posar en marxa el 2006. El 14 d'abril de 2010, el GOES-13 es va convertir en el satèl·lit meteorològic operatiu per a GOES-EAST fins al 25 de setembre de 2012, quan l'instrument òptic del GOES-13 va fallar. El satèl·lit va ser posat en mode d'espera fins que els enginyers podrien determinar la causa del mal funcionament. El GOES 13 va ser retornat al servei complet el 18 d'octubre de 2012.
El GOES-N va ser llançat a bord d'un coet Delta IV-M+(4,2) de Boeing, enlairant-se des de Space Launch Complex 37B al Cape Canaveral Air Force Station. El llançament va tenir lloc a les 22:11:00 GMT del 24 de maig. El llançament va ser retardat considerablement a causa d'una sèrie de qüestions. Primer, havia estat programat per volar en un Delta III, però després de tres fracassos consecutius en els seus tres primers vols, es va cancel·lar el Delta III, permetent que els llançaments del GOES fossin transferits al Delta IV. Nous retards van ser causats després de l'anterior llançament del Delta IV, el vol inaugural de la configuració Pesada, que va patir una fallada parcial. Llavors, dos intents de llançament a l'agost de 2005 van ser cancel·lats, el segon als quatre minuts i vint segons abans de l'enlairament. Després d'aquests intents de llançament, les bateries del sistema de terminació de vol van expirar, requerint la seva substitució. Una vaga de treballadors a Boeing després va provocar el reinici del llançament fins al maig del 2006.

Al llançament, el satèl·lit tenia una massa de 3.133 kg, i una vida útil prevista de deu anys de funcionament, encara que transporta combustible per a més temps. Va ser construït per Boeing, basat en el bus de satèl·lit BS-601, i va ser el primer de tres satèl·lits GOES-N en ser llançats. Actualment es troba en una òrbita geostacionària a una longitud de 75° Oest. Ha estat servint activament com a GOES-East des de l'abril de 2010. Al desembre de 2007, va ser utilitzat per donar cobertura a la costa est dels Estats Units durant un tall de llum del GOES 12 a causa d'una fuita del propulsor. Després que el problema amb el GOES 12 fos arreglat, va reprendre les operacions, i el GOES 13 es va tornar a desactivar. També va ser breument activat a mitjans de maig de 2009, quan GOES 12 va desenvolupar un altre problema de propulsor, però, no va caldre realitzar operacions, i va ser desactivat a finals del mes. A l'abril de 2010, el GOES-13 va substituir el GOES-12 com GOES-East a 75° Oest.

El desembre de 2006, el GOES-13 va observar una flamarada solar tan intensa que va danyar el seu Solar X-ray Imager (SXI).

El 12 de setembre de 2012, el GOES 13 van començar a enviar imatges amb una quantitat excessiva de soroll. El soroll va augmentar gradualment fins al punt en què es va posar el satèl·lit en mode d'espera el 24 de setembre amb la finalitat de permetre als enginyers per diagnosticar el problema. El GOES 15 va proveir temporalment imatges de còpia de seguretat, però el GOES 14 des de llavors ha servit com un reemplaçament.


El gat

El gat (títol original en anglès: "The Cat in the Hat") és l'adaptació del clàssic de la literatura infantíl escrit pel Dr. Seuss (el mateix autor d"El Grinch"), que va publicar "The Cat in the Hat" el 1957. Va ser produït per Brian Grazer i dirigida per Bo Welch, i les estrelles, Mike Myers al paper del gat i Dakota Fanning com Sally. El germà de Sally, que no surt al llibre, es troba en aquesta versió com "Conrad" i és interpretat per Spencer Breslin. Ha estat doblada al català.


Pàvel Gratxov

Pàvel Gratxov (Rvy, Unió Soviètica, 1 de gener de 1948 - Krasnogorsk, Rússia, 23 de setembre de 2012) va ser un polític i militar rus, amb el rang de General d'Exèrcit i nomenat Heroi de la Unió Soviètica.

localitzat a l'entitat territorial administrativa actual


Clàssica de Sant Sebastià 1985

La Clàssica de Sant Sebastià 1985, 5a edició de la Clàssica de Sant Sebastià, és una cursa ciclista que es va disputar el 16 d'agost de 1985 sobre un recorregut de 244 km.

El vencedor final fou el neerlandès Adrie van der Poel (Kwantum), que s'imposà a l'esprint al basc Iñaki Gastón (Reynolds) i l'andalús Juan Fernández.


Catedral de Concepción

La Catedral de Concepción és una seu episcopal de l'Arquebisbat de Concepción, Xile. La seva façana domina la "Plaça de la Independència", en lo centre de la ciutat. La construcció va ser acabada l'any 1950. El conjunt arquitectònic de la "Catedral de la Concepción" és un Museu Eclesiàstic amb l'Aula Magna i la Catedral.


Rau de Grandvoir

El Rau de Grandvoir (en való "Ru d'Granvwar") és un riu de Bèlgica que neix al nord de Grandvoir d'una sèrie de rius-font que baixen de l'altiplà meridional de les Ardenes i que desemboca al Vierre, un afluent del Semois, a la frontera dels nuclis de Martilly (municipi de Herbeumont) i Nevraumont (Bertrix) a la província de Luxemburg.


Robert Markuš

Robert Markuš (en serbi: Роберт Маркуш; (Bačka Topola, 7 d'octubre de 1983), és un jugador d'escacs serbi, que té el títol de Gran Mestre des de 2004. És membre del Club d'escacs de Novi Sad, i està casat amb la jugadora d'escacs Ana Srebrnič.

A la llista d'Elo de la FIDE de l'agost de 2020, hi tenia un Elo de 2589 punts, cosa que en feia el jugador número 3 (en actiu) de Sèrbia, i el 279è millor jugador al rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2652 punts, a la llista de juliol de 2011 (posició 99 al rànquing mundial).


Roc Casagran i Casañas

Roc Casagran i Casañas (Sabadell, 24 de maig de 1980) és professor i escriptor català, especialitzat en poesia i novel·la.


Go to Sleep

"Go to Sleep" fou el segon senzill extret de l'àlbum "Hail to the Thief", sisè disc d'estudi del grup britànic Radiohead. Tenia un títol alternatiu com moltes cançons d'aquest àlbum, en aquest cas ""Little Man Being Erased".

El grup es va inspirar en la cançó "Born Under Punches (The Heat Goes On)"" de Talking Heads (1980), i el grup va citar l'àlbum "Remain in Light". El videoclip d'animació mitjançant imatge generada per ordinador (CGI) fou dirigit per Alex Rutterford.


Christopher Lutz

Christopher Lutz (nascut el 24 de febrer de 1971 a Neukirchen-Vluyn), és un jugador d'escacs alemany, que té el títol de Gran Mestre des de 1992.

A la llista d'Elo de la FIDE del novembre de 2020, hi tenia un Elo de 2539 punts, cosa que en feia el jugador número 30 (en actiu) d'Alemanya. El seu màxim Elo va ser de 2655 punts, a la llista de juliol de 2002 (posició 33 al rànquing mundial).


Andria Dadiani

Andria Dadiani, també citat com a Andrey Dadian, (en georgià: ანდრია დადიანი), (1850 - 1910), conegut a l'Imperi Rus com a Andrei Davidovitx Dadian-Mingrelski (en rus:Андрей Давидович Дадиани), fou un noble i jugador i mecenes d'escacs georgià.

Era membre d'una família de prínceps de Mingrèlia (Geòrgia Occidental) d'ascendència Svan; va néixer a Zúgdidi, es graduà a la Facultat de Dret de la Universitat de Heidelberg el 1873. Posteriorment, va servir com a tinent general de l'Exèrcit Imperial Rus.


El Parc i Reserva Nacional Wrangell-Sant Elies ("Wrangell-St. Elias National Park and Preserve" o "Parque y Reserva Nacional Wrangell-San Elías" ) constitueixen dues unitats oficials gestionades conjuntament com una àrea protegida pel Servei de Parcs Nacionals dels Estats Units localitzada al centre sud-est i sud-est de l'estat d'Alaska a la costa del Pacífic. La seva superfície combinada és de 53.321 quilòmetres quadrats, la més gran de tots els parcs nacionals estatunidencs, i superior a la superfície de Suïssa. Les muntanyes de Wrangell-Sant Elies són més altes que les serralades de Suïssa també.

El parc i la reserva fan frontera amb la Reserva i Parc Nacional de Kluane que formen una àrea protegida al territori canadenc del Yukon. El cim del mont Sant Elies ("Mount Saint Elias" o "mont Saint-Élie" ) és a la frontera entre el Canadà i els Estats Units i amb els seus 5.489 metres resulta la segona muntanya més alta d'ambdós països. En total, nou dels setze cims més alts dels Estats Units es troben dins d'aquesta zona protegida, i també el camp de gel subpolar més gran d'Amèrica del Nord, així com glaceres, rius, volcans actius i el poblat miner abandonat de Kennecott. Els científics del Servei de Parcs Nacionals vigilen activament les glaceres i altres característiques del parc i de la reserva com una forma de mesurar els efectes del canvi climàtic.

El parc i la reserva són accessibles per carretera des d'Anchorage. Dos camins de grava recorren el seu interior, fent que gran part de la zona protegida sigui accessible per a la pràctica del muntanyisme, l'esquí, l'acampada i la pesca, així com la caça esportiva dins del límits només de la reserva. Les llanxes, avions i motos de neu es poden utilitzar dins dels límits del parc i de la reserva sense permís. Els vehicles tot terreny es permeten en els senders establerts específicament per al seu ús amb un permís expedit en un centre de visitants. Wrangell-Sant Elies va rebre 87.158 visitants el 2012.


Txinguiz Aitmàtov

Txinguiz Aitmàtov (en kirguís: Чыңгыз Айтматов - en rus: Чинги́з Тореку́лович Айтма́тов) (Sheker (Kirguizistan), 12 de desembre de 1928 – Nuremberg (Alemanya), 10 de juny de 2008) fou un escriptor kirguís que escrivia alhora en kirguís i en rus. És l'escriptor de Kirguizistan més conegut. Va fer d'ambaixador del seu país a la Unió Europea, a l'OTAN, a la UNESCO i al Benelux.


Potamogeton

Potamogèton, espiga d'aigua o lila d'aigua (nom científic "Potamogeton"), és un gènere de plantes aquàtiques, majorment d'aigua dolça, de la família de les Potamogetonaceae.


Georg Kieninger

Georg Kieninger (Munic, 5 de juny de 1902 - Düsseldorf, 25 de gener de 1975), fou un jugador d'escacs alemany, que ostentà el títol de Mestre Internacional des de 1950, i fou 4 cops Campió d'Alemanya.


Blanqueta de Limós

La Blanqueta de Limós —blanqueta de Llimós, o blanquette de Limoux en francès— és un vi escumós originari de l'Aude, amb "Appellation d'origine contrôlée" (AOC) per decret des del 18 de febrer de 1938, esdevenint en el primer vi creat a la vinya del Llenguadoc i un dels primers AOC de França. Hi han dues varietats: la «blanqueta de Limós brute» i la «blanqueta de Limós mètode ancestral», i és considerat l'escumós més antic del món.

Titus Livius ja va elogiar a lantiga Roma els vins blancs de l'Aude i concretament els de Limós, malgrat no eren encara efervescents; de fet, l'historiador romà els va definir com a «vins de la llum», blancs, fins i afruitats. Des de llavors diversos escrits certifiquen de la fabricació i l'exportació d'ampolles de vi blanc procedents de la regió, i al llarg de l'edat mitjana, s'observa que de vegades alguns vins es tornaven espontàniament efervescents. Aquest fenomen va ser constatat pels monjos benedictins de labadia de Sant Hilari l'any 1531 a partir de la transformació del vi blanc tradicional de la regió, fet que faria de la Blanqueta de Limós el vi escumós més antic del món.


Félix Pérez Garrido

Félix Pérez Garrido (Jaén, 1918 va ser un polític i militar espanyol. Es va afiliar al Partit Comunista d'Espanya (PCE) en 1935.

Després de l'esclat de la Guerra civil es va enrolar en l'Exèrcit Popular de la República, arribant a exercir com a cap d'Estat Major de la 24a Brigada Mixta. Al final de la contesa es va exiliar a la Unió Soviètica, on treballaria en una fàbrica de Kharkiv. Durant la Segona Guerra Mundial es va allistar com a voluntari a l'Exèrcit Roig, i fou condecorat amb l'Orde de la Guerra Patriòtica per les seves accions.

Posteriorment tornaria a Espanya. En les eleccions de 1977 va formar part de la candidatura del PCE per la circumscripció de Jaén.


V505 Persei

V505 Persei (V505 Per / HD 14384 / HIP 10961) és un estel variable a la constel·lació de Perseu situat a 198 anys llum del sistema solar.
La seva lluentor varia entre magnitud aparent +6,87 i +7,46.

V505 Persei és un binari eclipsant compost per dos estels grocs de tipus F5V. Ambdós són molt semblants amb temperatures efectives de 6.512 ± 21 K per a la component principal i 6.462 ± 12 K per a la secundària. La primera és un 27% més massiva que el Sol i té un radi de 1,29 radis solars. Lluix amb una lluminositat 2,67 vegades major que la lluminositat solar i sembla que, dins de l'evolució estel·lar, està començant a abandonar la seqüència principal. El seu acompanyant té una massa de 1,25 masses solars i el seu radi és un 27% més gran que el del Sol. És 2,51 vegades més lluminós que el Sol. Ambdós giren sobre si mateixos amb una velocitat de rotació projectada de 15,3 km/s. La metal·licitat d'aquest binari és un 24% inferior a la solar i la seva edat s'estima en 900 milions d'anys.

El període orbital del sistema és de 1,9009 dies (45,62 hores) i el semieix major de l'òrbita és de 0,04 ua. En els eclipsis la lluentor de l'estel disminueix 0,59 magnituds. Malgrat la proximitat entre ambdós components, el sistema no constitueix un binari de contacte.


Slættaratindur

Slættaratindur és la muntanya més alta de les Illes Fèroe, amb una altura de 880 metres. Està situada a la part nord de l'illa d'Eysturoy, entre els pobles d'Eiði, Gjógv, i Funningur.

Slættaratindur significa «cim pla». Se'n pot fer el cim en 4 hores i no presenta dificultat. Els dies de bon temps, s'hi pot veure des de dalt tot l'arxipèlag de les Fèroe. El Slættaratindur és una de les 10 muntanyes de les Illes Fèroe que sobrepassen els 800 metres. La segona muntanya més alta, el Gráfelli, està situada just al nord-est del Slættaratindur.


Pablo Herreros Ubalde

Pablo Herreros Ubalde (Torrelavega, 1976 — Santander, 22 de desembre de 2018) fou un sociòleg càntabre, antropòleg i divulgador científic, especialitzat en primats. Herrreros va ser conferenciant, director y presentador de programes de televisió, col·laborador de diversos mitjans de comunicació y autor de diversos llibres i blogs. Va morir a causa d'un càncer de pulmó, dos mesos després de presentar el seu últim llibre, "La Inteligencia emocional de los animales."


NGC 65

NGC 65 (ESO 473-10A / PGC 1229) és una galàxia lenticular localitzada a la constel·lació de la Balena. La seva magnitud aparent és de 13.4. S'hi troba situada en ascensió recta 18h 58m 7s, Dec -22°52'48". Es va descobrir per primera vegada en 1886 i també es coneix com a PGC 1229.


Baveno

Baveno és un poble i "comune" de la província de Verbano-Cusio-Ossola, part del Piemont, Itàlia del nord. El poble es troba a la riba oest del Llac Maggiore, 21 km al nord-oest d'Arona per tren.

Al nord-oest de la vila es troben les pedreres de granit vermell famoses per haver subministrat les columnes per la Catedral de Milà, l'església de Sant Pau Extramurs de Roma, les Galeries Víctor Manuel II a Milà i altres edificis importants.

Una de les atraccions principals locals és el gran nombre de vil·les i castells construïdes durant el .

En l'edat de ferro pre-romana, Baveno fou ocupada pels Leponcis, una tribu del Lígurs.

Baveno és un municipi agermanat amb: Nadur, Malta.


Discourse

El Discourse és un programari de codi obert per a fòrums d'internet i administració de llistes de correu creat el 2013 per Jeff Atwood, Robin Ward i Sam Saffron. El Discourse va rebre originalment fons de First Round Capital i Greylock Partners. L'aplicació està escrita amb Ember.js i Ruby on Rails. S'utilitza PostgreSQL com a sistema d'administració de base de dades.

Des d'una perspectiva d'usabilitat, Discourse va innovar en el camp de programari de fòrums que existia en incloure funcions popularitzades recentment per les grans xarxes socials, com ara el desplaçament infinit, les actualitzacions en viu, l'expansió d'enllaços i la funció d'arrossegar i deixar anar fitxers adjunts. No obstant això, els objectius establerts pel projecte són més socials que no pas tècnics; centrats en millorar la qualitat de la discussió en línia a través d'un millor programari de fòrum.

El codi font es distribueix sota la Llicència Pública General GNU versió 2; per tant, Discourse pot ser millorat per qualsevol persona. Per altra banda, existeix un servei d'hostatjament que pot contractar-se des de la mateixa companyia dels fundadors. A data d'octubre de 2017, més de 700 empreses o instàncies havien triat aquesta opció. Al maig de 2017, el cofundador Jeff Atwood va afirmar en una entrevista que la companyia estava generant aproximadament 120.000 dòlars al mes en aquell moment.


El 43è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 10 al 21 de maig de 1990. La Palma d'Or fou atorgada a "Wild at Heart" de David Lynch.

El festival va obrir "Dreams", dirigit per Akira Kurosawa i va clausurar amb "The Comfort of Strangers", dirigit per Paul Schrader.


El 45è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 7 al 18 de maig de 1992. La Palma d'Or fou atorgada a "Den goda viljan" de Bille August.

El festival va obrir amb "Basic Instinct", dirigida per Paul Verhoeven i clausurà amb "Far and Away", dirigida per Ron Howard.


El 48è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 17 al 28 de maig de 1995. La Palma d'Or fou atorgada a "Underground" d'Emir Kusturica.

El festival va obrir amb "La Cité des enfants perdus", dirigida per Jean-Pierre Jeunet i va tancar amb "The Quick and the Dead", dirigida per Sam Raimi. Carole Bouquet va exercir de mestressa de cerimònies.


Hexen

HeXen: Beyond Heretic, o simplement HeXen per a algunes plataformes, és un videojoc d'acció en primera persona desenvolupat per Raven Software i publicat per id Software per a PC (MS-DOS), PlayStation, Sega Saturn i Nintendo 64. Es va creure que era la continuació de "Heretic", on es narraven les aventures de l'elf Sidhe Corvus contra el primer dels temuts Genets del Serpent (Serpent Riders en anglès), però només es tracta d'un joc spin-off, dintre del mateix univers, però en un món diferent. A "Hexen", es narra les aventures de tres herois que lluiten contra el segon Genet, un dimoni de sis braços anomenat Korax. El 1997 va sortir una continuació, "Hexen II".

El 4 d'agost de 2007, HeXen va ser posat en venda a través de la plataforma de distribució digital de videojocs Steam, juntament con una col·lecció d'altres títols clàssics de id Software.


Steve Bruce

Stephen Roger Bruce (Corbridge, 31 de desembre de 1960), conegut simplement com a Steve Bruce, és un exfutbolista i entrenador de futbol anglès, que entrena actualment el Newcastle United de la Premier League.

Nascut a Corbridge, Northumberland, va prometre com a jove futbolista, però va ser rebutjat per diversos clubs professionals. Estava a punt de deixar el futbol quan va ser oferit una prova amb el Gillingham. Bruce va posteriorment ser oferit un contracte amb el Gillingham i va jugar més de 200 vegades pel club abans de fitxar pel Norwich City el 1984, on va guanyar la League Cup el 1985. El 1987, Bruce va fitxar pel Manchester United, amb qui va guanyar dotze trofeus, que inclouen tres títols de la Premier League, tres FA Cups, una League Cup i la recopa d'Europa. Va esdevenir el primer jugador anglès del segle XX a ser el capita d'un equip guanyador del Doblet. Malgrat el seu èxit sobre la gespa, mai va representar la selecció d'Anglaterra. Ha estat anomenat un dels millors jugadors anglesos dels anys 1980 i 1990 que mai hagi jugat pel seu país a nivell internacional.

Bruce va començar la seva carrera d'entrenador amb el Sheffield United, i després de passar períodes curts entrenant Huddersfield Town, Wigan i Crystal Palace va marxar al Birmingham City el 2001. Durant els seus sis anys al Birmingham, va portar el club dues vegades a la Premier League. Va dimitir-hi el 2007 per tornar al Wigan, on va estar dos anys, fins que va tornar a dimitir dos anys més tard per acceptar el càrrec d'entrenador del Sunderland, on va estar fins a ser acomiadat el novembre 2011. Set mesos més tard va fitxar pel Hull City, on va dirigir el club a dues promocions a la Premier League i va arribar-hi a la final de la FA Cup de 2014. Va marxar del Hull el juliol 2016. Quatre mesos més tard, va acceptar ser l'entrenador de l'Aston Villa, un càrrec que va ocupar fins a ser acomiadat l'octubre 2018. El febrer 2019 va ser anunciat com a entrenador del Sheffield Wednesday, però ho va deixar cinc mesos més tard per substituir a Rafa Benítez com a entrenador del Newcastle United.


Baltic Open

El Torneig de Jūrmala, conegut oficialment com a Baltic Open, és un torneig professional de tennis que es disputa sobre terra batuda. Actualment pertany als International Tournaments del circuit WTA femení i se celebra al National Tennis Centre Lielupe de Jūrmala, Letònia.

El torneig va néixer en substitució del torneig Moscow River Cup que es disputava a Moscou.


Marc Serra Solé

Marc Serra Solé (Barcelona, 5 d'octubre de 1986) és un jurista, sociòleg i polític català, regidor de l'Ajuntament de Barcelona des de 2019.

Nascut el 1986 a Barcelona, és veí del Poble Sec. Serra, que ha format part de la plataforma «Tanquem els CIE», va treballar durant la corporació 2015-2019 de l'Ajuntament de Barcelona com a assessor de Jaume Asens, tercer tinent d'alcalde.

Va ser codirector juntament amb Xapo Ortega i Xavier Artigas del documental "Tarajal: desmuntant la impunitat a la frontera sud" que denuncia els que van ocorre el 6 de febrer de 2014 a la tragèdia de El Tarajal, quan almenys 15 persones van morir ofegades a Ceuta, a la frontera entre Espanya i el Marroc.

Inclòs com a candidat al número 9 de la llista de Barcelona en Comú-En Comú Guanyem per a les eleccions municipals de 2019 a Barcelona, va ser elegit regidor. Va ser nomenat responsable de Drets de Ciutadania, Participació i Justícia Global i, en substitució de Laura Pérez Castaño, de la regidoria del districte de Sants-Montjuïc.


Doi Inthanon

El Doi Inthanon (tailandès: ดอยอินทนนท์, [dɔ̄ːj ʔīn.tʰā.nōn]), també conegut com el sostre de Tailàndia, és la muntanya més elevada de Tailàndia. Es troba al districte de Chom Thong, a la província de Chiang Mai. La muntanya presenta un pic molt prominent conegut en el passat com a Doi Luang -gran muntanya- o Ang Ka -basal o estany de corbs-, perquè a la base de la muntanya hi havia un estany on es reunien els corbs. La muntanya va ser anomenada com a Doi Inthanon en honor del rei Inthawichayanon, un dels últims reis de Chiang Mai, el qual es va preocupar dels boscos del nord i va intentar preservar-los. El rei va ordenar que a la seva mort fos enterrat al Doi Luang, que va ser reanomenat en honor seu. Actualment el cim de la muntanya és una destinació turística força popular tant per visitants nacionals com estrangers, amb un pic màxim de 12.000 visitants per any nou. Al cim s'hi troba un radar de l'exèrcit de l'aire tailandès i l'Observatori Nacional Tailandès (TNO), un observatori astronòmic.


(3588) Kirik

(3588) Kirik és un asteroide pertanyent al cinturó exterior d'asteroides descobert el 8 d'octubre de 1981 per Liudmila Ivànovna Txernikh des de l'Observatori Astrofísic de Crimea, a Naúchni.

Inicialment es va designar com a 1981 TH4. Posteriorment, el 1988, va ser anomenat en honor del monjo rus Kirik de Nóvgorod (1110-h.1156).

Orbitalment està situat a una distància mitjana de 3,228 ua del Sol, podent acostar-s'hi fins a 2,601 ua i allunyar-se'n fins a 3,854 ua. Té una inclinació orbital de 6,373 graus i una excentricitat de 0,1942. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 2118 dies. La magnitud absoluta de Kirik és 12.


Jean-Claude Lafourcade

Jean-Claude Lafourcade (Talença, Gironda, 7 de gener de 1943) és un militar francès, que assolí el grau de general de corps.

Es graduà a l'École Spéciale Militaire de Saint-Cyr de la promoció « Serment de 14 » (1963-1965), oficial paracaigudista de les Tropes de Marina i cap de cabinet del general Marcel Bigeard quan va ser Secretari d'Estat de Defensa en 1975-1976 en el govern de Jacques Chirac. Va manar a la 8è Regiment de Paracaigudistes d'Infanteria de Marina a Castres a finals de 1980.

En juny de 1994 fou ascendit a general de brigada, adjunt a la 11e Brigada Paracaigudista a Tolosa de Llenguadoc, fou designat per prendre el comandament de l'Operació Turquesa, organitzada per França, amb el concurs d'alguns estats africans, sota mandat de l'ONU, per dur a terme una operació humanitària a Ruanda, mentre es va desenvolupar el genocidi dels tutsis.

El general Lafourcade fou nomenat comandant de la Legió d'Honor en 2000. Posteriorment, el general Lafourcade fou successivament sots cap d'estat major "operacions" de l'exèrcit de terra, comandant superior de les forces armades a Nova Caledònia, comandant de la Força d'Acció Terrestre (CFAT) a Lilla. Tinent General (4 estrelles), és admès a la segona secció l'any 2003.

És fundador i el president de l'Association France Turquoise, destinat a defensar l'honor de l'exèrcit francès a Ruanda. El 2010, el general Lafourcade informà sobre la intervenció de França a Ruanda, duta a terme del 22 de juny a 22 de d'agost de 1994 sota el mandat de l'ONU, en el seu llibre "Opération Turquoise-Rwanda 1994" escrit amb el periodista Guillaume Riffaud. Fou cridat el gener de 2016 com a testimoni assistit en el marc d'una informació judicial per complicitat en el genocidi i crims contra la humanitat per soldats francesos que participaren en l'Operació Turquesa, a iniciativa de supervivents dels fets de Bisesero. En aquesta audiència, va declarar a favor de l'exèrcit francès


MediaInfo

MediaInfo és un programa lliure i de codi obert que mostra informació tècnica sobre arxius multimèdia, així com informació de les etiquetes de diversos arxius d'àudio i vídeo. És utilitzat per molts programes com XMedia Recode, MediaCoder, EMule, i K-Lite Codec Pack. Aquest pot ser fàcilment integrat dins de qualsevol programa utilitzant la DLL proporcionada MediaInfo.dll. MediaInfo suporta molts formats populars de vídeo (com AVI, WMV, QuickTime, Real, DivX, XviD) així com formats menys coneguts com ara MKV i WebM. En 2012 MediaInfo 0.7.57 va ser distribuït també en el format Portableapps.com.

MediaInfo proveeix una línia d'ordres per mostrar la informació en totes les plataformes suportades. Addicionalment, es proveeix una interfície gràfica per veure la informació en Microsoft Windows i Mac OS X. Els usuaris que desitgen tenir la versió gràfica de Windows poden escollir descarregar l'instal·lador amb OpenCandy per recolzar als creadors del programari.

Des de la versió 17.10 s'utilitza l'historial de versions d'acord amb l'any i mes de llançament, sent l'última amb historial de versions la versió 0.7.99.


Barycheloides

Barycheloides és un gènere d'aranyes migalomorfes, de la família dels bariquèlids (Barychelidae). Fou descrita el 1994 per Robert Raven. L'any 2016 estaven reconegudes 5 espècies, totes de Nova Caledònia.

* Barycheloides alluviophilus
* Barycheloides chiropterus
* Barycheloides concavus
* Barycheloides rouxi
* Barycheloides rufofemoratus


Chen Qiang

Chen Qiang (), nom de naixement, Chen Qingsan (; Ningjin, Hebei, 11 de novembre el 1918 - Beijing, 26 de juny del 2012) fou un actor i còmic xinès, conegut pels seus papers a "L'exèrcit roig femení", "La xica dels cabells blancs" i "Dimonis a la porta". Comença a actuar el 1947, interpretant més de 40 papers diferents al llarg de la seua carrera. Els darrers anys de la seua trajectòria solia treballar juntament amb el seu fill, Chen Peisi, també un actor i còmic molt conegut al país. Chen tenia un altre fill, Chen Buda, i una filla, Chen Lida.

Debuta amb una pel·lícula de "Dongbei" contrària a l'exèrcit de Chiang Kai-shek. Va aparéixer a la primera pel·lícula de la República Popular de la Xina, "Qiao", així com en altres produccions de l'estudi de cinema de Changchun com "La xica dels cabells blancs." Arran d'esta última pel·lícula, s'especialitzà en rols d'antagonista, sent especialment recordat el paper de "Nan Batien" a L"'exèrcit roig femení", que li va valdre un premi al festival de les cent flors. Es diu que ho feia tan bé que la gent no era capaç de diferenciar la persona real dels personatges, que hi havia gent que tirava verdures a la pantalla quan apareixia, i que una vegada un soldat va apuntar la seua arma contra ell.

A partir dels anys 1960 comença a reeixir com a actor còmic, i a partir dels 1980, roda una sèrie de pel·lícules sobre la joventut urbana anomenada "Erzi". Estes últimes pel·lícules estaven protagonitzades pel seu fill Chen Peisi.

El 2005, coincidint amb el centenari del naixement de la indústria cinematogràfica xinesa, la China Film Performance Art Academy el va elegir com un dels 100 millors actors de la història del cinema del país.


Assemblea Prefectural d'Osaka

L'Assemblea Prefectural d'Osaka (大阪府議会, "Osaka-fu gikai") és la assemblea legislativa de la prefectura d'Osaka, al Japó.

Com en totes les prefectures, el termini legislatiu és de quatre anys amb membres elegits pel sistema de vot únic no transferible. L'Assemble té importants funcions, com aprovar les lleis, els presupostos, els nombraments administratius al govern prefectural, inclosos els vice-governadors. L'Assemblea Prefectural d'Osaka té actualment 88 membres.