Antoni Griera i Gaja

Antoni Griera i Gaja (Sant Bartomeu del Grau, Osona, 17 de gener de 1887 - Castellar del Vallès, el Vallès Occidental, 4 de desembre de 1973) fou un eclesiàstic i filòleg català.

El seu treball més valuós per a la dialectologia catalana va ser l'elaboració de l'Atlas Lingüístic de Catalunya, el primer atles lingüístic de les terres de llengua catalana. Va ser alumne de Jules Gilliéron. Pensionat a Halle i Zuric per la Mancomunitat, a partir de 1913 treballà a les Oficines Lexicogràfiques de l'Institut d'Estudis Catalans. Una altra obra cabdal d'aquest investigador és l'obra lexicogràfica "Tresor de la llengua, de les tradicions i de la cultura popular de Catalunya" (Barcelona, 1935-1947). Es va doctorar amb la tesi "La frontera catalano-aragonesa," va ser un dels impulsors del "Butlletí de Dialectologia Catalana" i, també, membre adjunt de la Secció Filològica del 1921 al 1928.

Ecònom de la parròquia de Sant Pere d'Octavià (Sant Cugat del Vallès) des de 1939. Va impulsar la creació del Patronat del Monestir de Sant Cugat del Vallès. En 1941 ingressà a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

Griera i l'eivissenc

Al començament del arrenca nou corrent lingüístic: la dialectologia. I Griera, juntament amb l'alemany Walter Spelbrink, va voler investigar sobre la llengua catalana que es parla a les Pitiüses.

Va viatjar diverses vegades a Eivissa a principis del segle xx (1909). Els seus interlocutors van ser Mossèn Serra i Orvay, aleshores rector del Seminari d'Eivissa, amb qui havia coincidit en el I Congrés Internacional de la Llengua Catalana, que va tenir lloc a Barcelona l'octubre de 1906. També el van ajudar en el procés d'investigació i recerca sobre el dialecte balear el jove canonge Isidor Macabich i el sacerdot de Formentera Rafel Juan Escandell.

Resta documentada també la presència de Griera a Eivissa el juny de l'expedició que havia d'assistir al Congrés Agrícola que es va celebrar a l'illa.

Griera, va aplicar qüestionaris lèxics a la població, també les flexions verbals i va transcriure cançons populars de Formentera. En aquestes transcripcions hi fa moltes observacions i això va permetre tenir una idea de la fisonomia del dialecte eivissenc i exposar els principals trets fonètics i morfològics. Totes les observacions i la transcripció de cançons les va publicar en un treball titulat “El parlar d'Eivissa i Formentera”, que va sortir el 1913 en el "Bolletí del Diccionari de la Llengua Catalana", editat a Palma per Antoni Maria Alcover. Més tard (1914), al "Butlletí de Dialectologia Catalana", publicat per l’Institut d'Estudis Catalans, el mateix Griera va publicar un estudi sobre el parlar baleàric “Notes sobre’l parlar d'Eiviça i Formentera”.

El 1917 va publicar també dos articles que fan referència a la llengua de les illes, es van titular: “dialecte baleàric”. El darrer article de Griera basat en l'eivissenc que s'ha trobat va estar publicat també en el "Butlletí de Dialectologia Catalana" l'any 1930, “Miscel·lània. Notes eivissenques: sageta, trava i travó, olibassa-perdigot, porxo, casa, casa d'abelles”, on fa un breu estudi sobre les paraules que conté el títol.

Una de les seves obres més importants va ser "l'Atlas lingüístic de Catalunya (1923-1924)", on va recol·lectar material dialectal que més tard va emprar per a una altra gran obra seva "Tresor de la llengua, de les tradicions i de la cultura popular de Catalunya (1935-47)". Cal remarcar, però que l'Atlas va ser una obra eminent i un presagi dins de Catalunya, atès que va ser una obra pionera basant-se en Jules Guillerón, que també n'havia fet un de França i va ser un gran influent en el mossèn. El primer volum d'aquesta obra es va publicar al 1923, però a causa de la Guerra Civil va deixar de publicar-se el 1936 i es va reprendre al 1962, acabant-se de completar el 1964.

Aquesta obra va ser el preludi d'altres grans atles molt més complets, com ara "l'Atles Lingüístic del Domini Català", obra del mestre dialectòleg Joan Veny i Clar i Lídia Pons i Griera, que ja s'ha fet efectiva la publicació de set volums.

Griera deixa l'IEC

Dins d'aquest període de fecunditat literària del mossèn, el 1932 va trencar totes les relacions possibles amb d'Institut d'Estudis Catalans, i fins a la seva mort va tenir una actitud hostil envers els membres de l'Institut i la seva obra. El 1931, ja sense relacions de cap classe, excloses les hostils, amb l'Institut va publicar la "Gramàtica històrica del català antic", una publicació no gaire exitosa ni rigorosa.

Després de la Guerra Civil de 1936-39 va exercir de professor i del seminari de Barcelona i va establir-se a Sant Cugat del Vallès, on amb ajudes oficials va fundar un "Institut de Cultura Romànica", mitjançant el qual va continuar les publicacions de "l'Atlas" i "del Tresor", i a més a més, i un "Boletín de Dialectología Española", de tema bàsicament català.

Griera, el protector del monestir de Sant Cugat.

El 1935 va realitzar dues conferències a Sant Cugat invitat per la Federació de Joves Cristians. Del 1931 al 1936 va exercir el paper de secretari general de l'organització Acció Social Popular i, també, va ser l'editor del seu òrgan de premsa Catalunya Social, però en començar la guerra va emigrar a França, amb l'ajuda del conseller de Governació, Josep Maria Espanya, que li va signar el passaport; un cop establert al territori francès va passar al costat franquista, dedicant-se professionalment a traduir i censar la premsa estrangera a "l'Oficina de Prensa y Propaganda de la Capitania General de Burgos," promovent també la publicació de "Domingo". Al bressol de Castella, el mossèn, va establir relacions carlines.

Mossèn Antoni Griera i Gaja va ser el primer rector que es va encarregar de la parròquia de Sant Pere d'Octavià després que els franquistes entressin a Sant Cugat amb l'objectiu de preservar el Monestir. Mentre va durar la guerra, els rectors de parròquies de Sant Cugat i Valldoreix havien estat assassinats, també havien assaltat els monestirs i les ermites dels termes municipals, van tombar les creus, destruir les campanes i el culte religiós havia quedat totalment prohibit. Els edificis religiosos s'utilitzaven, durant el període bèl·lic, com a magatzems, casernes o habitatges. Evidentment, una de les principals mesures que es van prendre en establir-se el règim franquista, va ser restabliment del culte catòlic i la reobertura dels temples.

El mossèn Griera, al mes de maig, va voler formar una organització religiosa i, per a tal fet, va demanar-li ajuda al seu germà, Xavier Griera, que havia estat vicari de la parròquia de Sant Cugat a finals dels anys vint. Però aquesta organització que van formar, Acció Catòlica, no va tenir èxit. Més tard, també creen una altra associació, Associació de la Providència, on es dediquen a fer obres de caritat: bategen als nens nascuts durant la guerra, incloent fills de “rojos” morts al conflicte. I, al mateix temps, aprofiten la informació que reben exercint la caritat per informar el rector dels “infidels”: nens no batejats ni registrats, unions no legals... El caràcter nacional i catòlic del nou règim franquista fa que diferents mandats de l'església siguin considerats de llei, per exemple, el consistori imposava multes per no seguir el descans dominical...

Griera, tenia un temple ferm i una determinació inamovible, i així ho va demostrar al febrer 1940 amb les relacions tibants que va mantenir amb el consistori. Sembla que la seva personalitat brusca i arrogant també el va enfrontar amb bona part dels conciutadans.

 El conflicte més intens va ser quan Griera va suggerir l'enrunament de la sala festiva del Parc, tradicionalment usat com a sala de divertiment de la dreta política de Sant Cugat, atès que els antics socis pregaven perquè es tornés a obrir el centre.

Les disputes amb el consistori van continuar: en primer lloc, quan els regidors volien agafar el mandat sobre la neteja del Monestir que fins llavors havia estat competència d'en Griera

Per una major protecció i restauració del Monestir, Griera, amb el suport del bisbe de Barcelona, va promoure l'agost de 1939 la creació del Patronat del Monestir de Sant Cugat. Aquest Patronat estava presidit pel mateix Antoni Griera i formaven part Josep de Peray i March, representant de la Diputació de Barcelona; Santiago Trias i Vidal, representant de l'Estat; Jeroni Martorell, arquitecte del Servei de Conservació de Monuments de la Diputació i J. Pila, metge i veí de Sant Cugat. Aquest Patronat no va ser considerat oficial per la Dirección General de Bellas Artes de Madrid fins al 5 de setembre de 1941

El religiós, encara que vivia en un ambient ple de tensions i adversitats envers el consistori i els falangistes, va conservar la seva plaça de rector pel suport que va rebre per part del seu cercle d'amistats i coneguts a les altes esferes del món eclesiàstic i polític.

No obstant això i els seus enfrontaments amb el consistori, la participació i presència del mossèn en actes falangistes, demostren que tot i les adversitats que tenien tots estaven dins del mateix projecte polític: la dictadura del franquisme. S'especula que estava vinculat amb la Falange.


Arve

L'Arve és un riu francès que neix a la vall de Chamonix i recull les aigües del costat nord-oest del massís del Mont Blanc. Té una llargada de 102 km, gairebé tots al Departament de l'Alta Savoia, excepte els últims quilòmetres que estan al cantó suís de Ginebra, on desemboca al riu Roine un quilòmetre després que aquest hagi deixat el Llac Leman.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Sweet Home Alabama

«Sweet Home Alabama» és una cançó del grup estatunidenc Lynyrd Skynyrd dins de l'àlbum "Second Helping" (1974). Produïda per Al Kooper, va ocupar el número 8 de les llistes de vendes dels Estats Units.


Fuerza Nueva

Fuerza Nueva (FN) fou un partit polític espanyol d'extrema dreta, fundat pel notari Blas Piñar López, director de l'Institut de Cultura Hispànica durant els anys seixanta. Era fill d'un dels defensors de l'Alcázar de Toledo durant la Guerra Civil espanyola. El projecte comú d'ambdues era mantenir vius els ideals del 18 de juliol de 1936 i aglutinar totes les forces nacionals. El col·lectiu dirigent va aparèixer com F/N en 1966 al voltant de Fuerza Nueva Editorial, S.A., començant a publicar la revista del mateix nom en 1967.

Blas Piñar va organitzar i va constituir en 1976 l'únic partit amb representació en la democràcia, en l'ideari de la qual comptava amb els valors del 18 de juliol i sota el lema de «Déu, Pàtria i Justícia». En 1977 es presenta a les eleccions amb la coalició "Alianza Nacional del 18 de julio", i va obtenir 67.336 vots. Aquests resultats foren superiors als aconseguits per altres forces nacionals com FEJONS (Autentica), 46.58 vots, FE-JONS, 25.017 vots, entre altres. Patí aleshores l'escissió de Frente de la Juventud. A les eleccions de 1979, es presentà dintre d'una coalició més àmplia denominada Unión Nacional, obtingueren 378.964 vots i Blas Piñar assolí l'acta de diputat. Fuerza Nueva es troba en el clímax de la seva vida. La participació dels seus actes polítics és alta, per exemple, les congregacions en la Plaza de Oriente o a les places de toros (Madrid, València, etc.) però aquesta participació no és corresposta amb resultats electorals.

Diverses conseqüències duen al desastre de 1982: la coalició se separa abans de les eleccions de 1982 i es produïx al mateix temps un desmembrament de la UCD; per aquest motiu, l'electorat de dreta es mobilitza entorn d'Aliança Popular o a partits regionalistes. Fuerza Nueva es presenta en solitari a les eleccions de 1982 i obté 108.746 vots. Aquests resultats i les lluites internes van dur a l'autodissolució com a partit polític. Fuerza Nueva és des de llavors una revista dirigida per Luis Fernández Villamea.

El partit es trobava present a totes les províncies espanyoles, les seves capitals i principals poblacions. Comptava amb una agrupació juvenil denominada Fuerza Joven (FJ). Per Fuerza Joven han passat nombrosos dirigents de posteriors partits ultradretans com José Luis Corral, capdavanter del Movimiento Católico Español, o de Ricardo Sáenz de Ynestrillas, fundador Alianza por la Unidad Nacional i el pare de la qual va ser assassinat per ETA. El 1985 Fuerza Nueva va reaparèixer refundada com a Frente Nacional aprofitant l'estirada del Front Nacional francès, i va obtenir 122.799 vots a les eleccions de 1987 al parlament europeu i 60.672, a les eleccions de 1989. El Frente Nacional es va dissoldre finalment en 1993. El mateix any, l'empresari valencià José María García va refundar novament Fuerza Nueva sense relació orgànica o política de cap tipus amb la Fuerza Nueva de Blas Piñar.

Aquesta Fuerza Nueva va presentar candidatures al Senat per Madrid a les eleccions generals de l'any 2000, i va obtenir prop de 12.000 vots. A partir de l'any 2003 va entrar en l'òrbita d'aliances del partit España 2000 sense que es coneguin altres activitats públiques des d'aquesta data. Actualment, molts dels seus simpatitzants col·laboren activament amb Alternativa Española (AES), partit polític de recent creació, la bandera de la qual és la defensa dels valors humans i cristians, i la defensa a ultrança de la Unitat d'Espanya.


Gerard López i Segú

Gerard López i Segú, més conegut com a Gerard, (Granollers, 12 de març de 1979) és un entrenador de futbol i exfutbolista català, que destacà a finals dels anys 90 i principis del com a migcampista de caràcter ofensiu. Des del 7 d'octubre de 2013 és l'entrenador de la selecció de futbol de Catalunya


Edmund Burke

Edmund Burke (Dublín, 12 de gener 1729 — Beaconsfield, 9 de juliol 1797) fou un escriptor, esteta i pensador polític britànic liberal-conservador.


Abu-Úmar Uthman

Abu-Úmar Uthman ibn Abu-l-Hàssan Muhàmmad, fou emir hàfsida successor el 1435 del seu germà, Muhàmmad (IV) al-Múntasir, i com aquest fill d'Abu-l-Hàssan Muhàmmad, i nét d'Abu-Faris Abd-al-Aziz (el pare havia mort abans que l'avi).

Va ser un emir pietós i just i va mantenir l'obra del seu avi. Va fer nombrosos obres hidrauliques i moltes zawiyes es van crear en aquests anys. Va protegir el taumaturg Sidi Ben Arous (mort el 1463).

Alguns dels seus parents romangueren rebels, i especialment contra son oncle Abu-l-Hàssan Alí, fill d'Abu-Faris Abd-al-Aziz governador de Bugia, al que finalment va derrotar el 1439 i va expulsar a la ciutat però va resistir encara temps al Constantinès, tot i que va deixar de ser un perill i de fet els territoris hàfsides van quedar pràcticament pacificats.

El 1441 va iniciar la primera de les seves expedicions al sud que es van reproduir els següents anys fins al 1451, però més per reforçar la seva autoritat que per fer guerres de conquesta o contra rebels. Les províncies eren governades per lliberts (kaid) de la seva confiança; un kaid que va agafar massa influència, Nabil, fou empresonat (1453).

A partir d'aquest any una sèrie d'epidèmies i pestes van afectar l'emirat; van esclatar revoltes tribals al sud i sud-oest; la revolta de les tribus que va esclatar el 1463 fou la més important, i encara que fou sufocada, no fou totalment extinta. L'emir va encapçalar algunes expedicions al sud i sud-oest entre el 1458 i el 1465, i el 1462 va fer una expedició a Tlemcen on un nou emir abdalwadida havia desconegut la sobirania hàfsida. Ho va aconseguir però tornava a estar revoltat el 1466 i hi va haver de tornar.

Encara el 1472 el nou emir del Marroc, de la dinastia dels Banu Wattas o Wattàsides de Fes, el va reconèixer com sobirà. Dels darrers anys no hi ha prou informació però sembla que encara va poder mantenir el control del país i la sobirania sobre Tlemcen, tot i que molts parents governaven províncies.

Va morir el 1488 i el va succeir el seu nét Abu-Zakariyyà Yahya (IV), fill del més gran dels seus fills que l'havia premort.


The Post War Dream

The Post War Dream és un tema del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. És el primer títol de l'àlbum The final cut, aparegut el 1983.

El tema dura al voltant de 3 minuts. Es compon de molts efectes especials, com crits i sons de vaixells. La música comença de manera calmada amb els sintetitzadors, les veus de Roger Waters, i una orquestra. Cap als 2 minuts 15 segons, la cançó esdevé més intensa amb l'arribada de la guitarra elèctrica i de la bateria. La peça acaba amb nous efectes sonors que seran els mateixos que els que apareixen al principi de la següent peça Your Possible Pasts.


Marc Fundani

Marc Fundani (en llatí "Marcus Fundanius") va ser un magistrat i polític romà del segle II aC. Formava part de la gens Fundània, una gens romana d'origen plebeu.

Va ser elegit tribú de la plebs l'any 195 aC i junt amb un altre tribú, Luci Valeri Fundani, va proposar l'abolició de la "Lex Oppia sumptuaria" que establia limitacions en els vestits, els ornaments i els costums luxosos de les dones romanes. Altres tribuns s'hi van oposar (Marc Brut i Titus Brut) i també el cònsol Marc Porci Cató Censorí, però les dames romanes van donar suport a la proposta fins que finalment la llei va ser abolida.


Tèssal

Tèssal (en grec antic Θεσσαλός) va ser, segons la mitologia grega, un heroi grec fill de Jàson i de Medea.

Quan Medea va matar els seus fills, ell es va poder escapar i va fugir de Corint a Iolcos. Quan Acast, el fill de Pèlias, va morir,ocupà el tron de Iolcos. Va donar nom al país de Tessàlia.

Una altra tradició parla d'un Tèssal fill d'Hèracles i de Calcíope (o bé d'Astíoque, i en aquest cas seria germà de Tlepòlem). Aquest heroi era rei de l'illa de Cos i va enviar els seus fills, Fidip i Àntif, a la guerra de Troia. Aquests dos nois, després de presa la ciutat de Troia, es van establir al país que van anomenar Tessàlia en honor del seu pare.


37 Aquarii

37 Aquarii és una estrella de la Constel·lació d'Aquari. És de la magnitud aparent 6,64. Es tracta d'una estrella hipergegant; posseeix una magnitud absoluta de 0,98 i la seva velocitat radial positiva indica que l'estrella s'allunya del sistema solar.


Circuit de Zeltweg

El Circuit de Zeltweg és un circuit automobilístic situat a Àustria, prop de Spielberg, Estíria, que ha estat utilitzat per les curses de Fórmula 1 en una sola ocasió, en concret a la corresponent a la temporada 1964. Sota el nom de Österreichring s'hi van disputar les curses corresponents a les temporades entre l'any 1970 i el 1987. Després d'una important remodelació, i ja sota el nom d'A-1 Ring va acollir les proves de Fórmula 1 corresponents a les temporades que van de la temporada 1997 a la de l'any 2003.


Bobby Lashley

Franklin Roberto "Bobby" Lashley (16 de juliol de 1976), més conegut com a Bobby Lashley és un lluitador nord-americà que va treballar a l'empresa World Wrestling Entertainment (WWE). Lashley també ha fet aparicions a la Total Nonstop Action Wrestling (TNA).


Phyllomedusa burmeisteri

Phyllomedusa burmeisteri és una espècie de granota que viu a l'est del Brasil, des de Sergipe fins a São Paulo.

És un animal parsimoniós, de moviments lents, tant de dia com de nit, tot i tenir els ulls ben adaptats a la visió nocturna.

Habita la vegetació prop de masses d'aigua en bones condicions, sobretot a la vora del bosc atlàntic brasiler. Pon els ous en un niu de fulles sobre l'aigua i quan surten els capgrossos cauen a l'aigua on es desenvolupen. Es reprodueix de desembre a febrer.


Institut d'Estudis del Baix Cinca

L'Institut d'Estudis del Baix Cinca (IEBC) és un organisme creat el 1989, a partir de l'Institut d'Estudis de Fraga, amb seu a Fraga com a filial i depenent de l'Instituto de Estudios Altoaragoneses a la comarca del Baix Cinca.

El 26 de juliol de 1985 es va crear l'associació «Afraga-Institut d'Estudis Fragatins», de la qual va derivar el 23 de setembre de 1989 el Institut d'Estudis del Baix Cinca, com a organisme de l'Institut d'Estudis Altoaragonesos, encara que de funcionament autònom. Fins 2004 el seu president va ser Josep Galan i Castany; en 2011 la seva presidenta era Susanna Barquín.

Les finalitats de l'Institut són l'estudi, la promoció i la defensa del patrimoni cultural, històric i lingüístic de la comarca del Baix Cinca i sobretot de la seva llengua pròpia, un dialecte del català. Amb aquesta fi, l'Institut organitza cursos de català per a adults, mostres i exposicions, i realitza campanyes de normalització de l'ús de la llengua, col·laborant amb altres institucions similars de la Franja de Ponent, com Iniciativa Cultural de la Franja, i les altres àrees de llengua catalana. També ofereix un servei de traducció. Alhora reclama el reconeixement oficial del català com a llengua pròpia a una part d'Aragó a l'Estatut d'Autonomia d'Aragó i l'aprovació d'una Llei de Normalització Lingüistica.

També recolza els estudis de tota classe sobre la comarca, publica les col·leccions «La Sitja» y «Gallica Flavia», a més de l'anuari "Anuari Cinga" i col·labora en la publicació de la col·lecció «La Gabella», els «Quaderns de la Glera», «Quaderns de les Cadolles» i la revista "Temps de Franja".

A més, l'IEBC entrega anualment el premi «Josep Galan» «a la normalització lingüística». També entrega les beques «Amanda Llebot», convocades anualment per promocionar l'estudi i la investigació sobre el Baix Cinca, en dues modalitats, general i per a escolars. També manté bones relacions amb altres institucions semblants d'arreu dels Països Catalans.


Diputació General d'Aragó

La Diputació General d'Aragó, també coneguda com a Govern d'Aragó o simplement com la DGA ("Diputación General de Aragón", "Gobierno de Aragón" o la "DGA" en castellà, "Deputación Cheneral d'Aragón", "Gubierno d'Aragón" o "a DChA" en aragonès) és l'òrgan de govern de la comunitat autònoma d'Aragó, representa el poder executiu i la seva seu es troba a l'Edifici Pignatelli. Compta amb un pressupost de 4.587 milions de €.


Mont Saint-Michel

El Mont Saint-Michel és una illa rocosa situada a Normandia, França. Està localitzada a aproximadament un quilòmetre de la costa nord del país, a la boca del riu Couesnon a prop d'Avranches.

Declarat monument històric el 1862, el Mont Saint-Michel forma part del Patrimoni Mundial de la Humanitat declarat per la UNESCO. A la declaració de la UNESCO també s'hi inclouen la badia i l'antic molí de Moidrey, a uns quatre quilòmetres terra endins.

Amb més de 1,355 milions de visitants l'any 2010, l'abadia és un dels primers llocs culturals visitats a França.


Gai Publici Bíbul

Gai Publici Bíbul (en llatí "Caius Publicius Bibulus") va ser tribú de la plebs el 209 aC. Formava part de la gens Publícia, una família romana d'origen plebeu. Portava el cognomen de Bíbul.

Es va destacar per la seva hostilitat contra Marc Claudi Marcel III, al que va provar de destituir del seu "imperium", però Marcel va replicar a les acusacions amb tanta habilitat que no només es va rebutjar la proposta de Bíbul que volia retirar-li el mandat, sinó que a més va ser escollit cònsol l'endemà.


Gai Horaci Pulvil

Gai Horaci Pulvil () va ser un magistrat romà possiblement fill de Marc Horaci Pulvil (cònsol). Formava part de la gens Horàcia, i era de la família dels Horaci Pulvil.

Va ser elegit cònsol l'any 477 aC junt amb Tit Meneni Lanat. Va ser enviat a continuar la guerra amb els volscs, però va ser cridat per fer front als etruscs que s'havien apoderat del Janícul i havien creuat el Tíber després de derrotar els "Fabii" a Cremera i al cònsol Lanat. Pulvil va lluitar contra els etruscs en una primera batalla prop del temple de l'Esperança, sense resultat decisiu, però a la segona batalla a la porta Col·lina, es va imposar.

Horaci Pulvil va ser cònsol per segona vegada vint anys després, el 457 aC amb Quint Minuci Esquilí Augurí i va fer la guerra als eques als que va derrotar destruint Corbió.

Va morir l'any 453 aC de l'epidèmia de pesta que aquell any va afectar Roma. També havia estat àugur.


Walt Brown

Walt Brown va ser un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 30 de desembre del 1911 a Springfield, Arkansas.

Brown va córrer a la Champ Car a les temporades 1947-1951 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis de diversos d'aquests anys.

Walt Brown va morir el 29 de juliol del 1951 disputant una cursa a Williams Grove, Pennsilvània.


Aeroport Internacional de Pequín

LAeroport Internacional de Pequín (en xinès: 北京首都国际机场; en pinyin: "Běijīng Shǒudū Guójì Jīchǎng") és el principal aeroport que dona servei a la ciutat de Pequín. Està localitzat a 32 km al nord-est del centre de la capital, en un enclavament del districte de Chaoyang envoltat pels espais rurals del districte de Shunyi. L'aeroport és propietat però també és operat per Beijing International Airport Company Limited, una entitat depenent del govern xinès. L'any 2009, va gestionar més de 65 milions de passatgers convertint-se en l'aeroport més ocupat d'Àsia i el segon a nivell mundial.

L'Aeroport Internacional de Pequín és el principal centre de connexions de l'aerolínia Air China, la qual opera vols des d'aquest aeroport fins a 120 destinacions diferents. És també un destacat hub per Hainan Airlines i China Southern Airlines.


Perdicas III

Perdicas (en llatí "Perdiccas", en grec antic Περδίκκας) fou rei de Macedònia. Era el segon fill d'Amintes II i de la seva dona Eurídice.

Era molt jove quan el seu germà Alexandre II de Macedònia va ser assassinat per Ptolemeu Alorita (368 aC). Ptolemeu va ser proclamat rei sense oposició, assumint el paper de regent per la minoria d'edat de Perdicas. Però es va aixecar en armes un nou pretendent, Pausànies de Macedònia. Això va obligar a la reina Eurídice i als seus dos fills, Perdicas i Filip, a demanar la intervenció del general atenenc Ifícrates que va col·locar al tron a Perdicas. Sembla que Ptolemeu Alorita va ser restablert en el seu càrrec de regent o tutor del rei i va tenir en realitat tot el poder.

Després d'això els partidaris d'Alexandre II es van revoltar novament i van demanar ajut al tebà Pelòpides que va envair Macedònia amb una força de mercenaris. Ptolemeu li va sortir al pas i li va oferir la seva submissió, i va obtenir la confirmació com a regent, donant alguns ostatges com a garantia de la seva bona disposició amb els tebans, i va quedar obligat a abandonar les seves amistoses relacions amb els atenencs tot l'ajut que havia rebut d'Ifícrates.

Cap a l'any 364 aC Perdicas III va fer matar a Ptolemeu Alorita i va agafar el poder a les seves mans. El seu regnat és completament desconegut. Se sap que va tenir hostilitats amb Atenes per la ciutat d'Amfípolis i que es va destacar com a mecenes dels homes de lletres, en especial d'Eufreu, deixeble de Plató que es diu que el va induir a no relacionar-se més que amb filòsofs i geòmetres.

Perdicas va morir l'any 360 aC o potser el 359 aC en una batalla contra els il·liris. Va deixar un fill, Amintes IV de Macedònia, que el va succeir nominalment, però de fet va ser exclòs del tron pel seu oncle (germà de Perdicas) Filip II de Macedònia.


Bill Holland

Bill Holland va ser un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 18 de desembre del 1907 a North Carolina.

Holland va ser campió en diverses categories abans de córrer a la Champ Car a les temporades 1947-1953 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis de diversos d'aquests anys.

Bill Holland va morir el 19 de maig del 1984.


Pere Pi-Sunyer i Bayo

Pere Pi-Sunyer i Bayo (Barcelona, 25 de juliol de 1918 - Barcelona, 6 de maig de 2001) fou un economista i polític català, fill d'August Pi i Sunyer, germà de Cèsar Pi-Sunyer i Bayo i nebot de Carles Pi i Sunyer.

El 1939 s'exilià amb la seva família a Veneçuela. El 1944 es graduà en economia a la Universitat Cornell (EUA), i feu estudis de postgrau a la New School for Social Research de Nova York fins al 1946. Es casà amb Maria Teresa Peyrí Macià, néta de Francesc Macià.


Sext Lucili

Sext Lucili (en llatí "Sextus Lucilius") va ser un magistrat romà del . Formava part de la gens Lucília, una gens romana d'origen plebeu.

Va ser tribú de la plebs l'any 86 aC. Partidari de Sul·la, a l'any següent, quan va acabar el seu mandat, va ser jutjat pel seu successor Publi Popil·li Laenes, partidari de Gai Mari, i condemnat a ser llançat des de la roca Tarpeia, sentència que es va complir.


Miguel Ángel Bas López

Miguel Ángel Bas López (València 1969), més conegut com a Miguelín, és un pilotari valencià en nòmina de l'empresa ValNet. En les partides d'Escala i corda juga com a "feridor".

Va debutar el 1986 al Trinquet de Pelayo (València).


Pedro José López Ronda

Pedro José López Ronda (València, 7 de desembre de 1973), Pedro López, és un ex-pilotari valencià en nòmina de l'empresa ValNet. En la modalitat de l'Escala i corda jugà com a "dauer", però també destacà com a jugador de frontó gràcies a la seua condició d'esquerrà. Ha sigut membre de la Selecció Valenciana de Pilota.

És conegut com a Pedro "el Zurdo", per ser esquerrà i per diferenciar-se de Pedrito, també escalater format a Pelayo.


Víctor Serrano Ródenas

Víctor Serrano Ródenas (València, 1975), o simplement Víctor, és un pilotari valencià d'Escala i corda en nòmina de l'empresa ValNet. Jugava d"'escalater" i es va retirar en 2016, al Trinquet de Pelayo.

Va debutar el 1990 al Trinquet de Pelayo (València) i l'any 2000 va ser membre de la Selecció Valenciana de Pilota.


.net

:"Per a l'API de Microsoft vegeu .NET."

.net és un domini de primer nivell genèric que forma part del sistema de dominis d'Internet. El domini .net és administrat per la companyia VeriSign.

.net va ser un dels dominis originals (si bé no s'esmenta en el RFC 920), va ser creat el gener de 1985. Originalment es va orientar el seu ús a entitats d'administració de xarxes, tals com proveïdors d'Internet. Actualment no existeixen requisits particulars per a registrar un domini .net.


Big Girls Don't Cry

Big Girls Don't Cry és el quart senzill de la cantant Fergie del seu disc debut The Dutchess, escrita per ella mateixa amb Toby Gad, i producció de will.i.am.

A diferència l'estil hip-hop i urbà habitual en la cantant, és una balada la qual té un tempo lent al principi, i va alternant trossos com la tornada que és d'un tempo lent-moderat i altres fragments de tempo lent-moderat. Té una durada de 4'28" o 4'32" i és d'estil Pop/Pop-Rock/Balada. Tracta les relacions de parella, suggerint que a vegades la Fergie tenia problemes de parella com qualsevol persona.

El vídeo, dirigit per Anthony Mandler i presentat en maig de 2007, presenta a la cantant i la seva parella, interpretat per l'actori Milo Ventimiglia, en una relació turbulenta que acaba amb ella recollint les seves coses i marxant en el seu cotxe.


Wünschet Jerusalem Glück, BWV Anh. 4

Wünschet Jerusalem Glück, BWV Anh. 4 (Pregueu per la pau de Jerusalem) és una cantata perduda de Bach per a l'elecció d'un nou Consell municipal de Leipzig, estrenada el 27 d'agost de 1725. El text és de Picander, publicat en la segona sèrie d'escrits diversos "Ernst-Scherzhaffte und Satyrische Gedichte" (Poemes seriosos, graciosos i satírics), apareguda l'any 1729. S'interpretà una segona vegada el 27 de juny de 1730 en commemoració del 200 aniversari de la Confessió d'Augsburg, catalogada com a BWV Anh. 4a. La música era una paròdia de la BWV Anh. 1


Willkommen! Ihr herrschenden Götter der Erden!, BWV Anh. 13 (Benvinguts, els déus governen el món) és una cantata perduda de Bach, estrenada a Leipzig el 28 d'abril de 1738, per la visita de Frederic August II de Saxònia i rei August III de Polònia i la seva esposa Maria Josepa d'Àustria amb motiu del casament de la seva filla, la princesa Maria Amàlia i el rei Carles IV de les Dues Sicílies, futur Carles III d'Espanya, el text és de Johann Christoph Gottsched.


Amir Khan

Amir Iqbal Khan és el medallista olímpic de boxa britànic més jove, guanyant la medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atenes de 2004 als 17 anys, és també un dels més joves campions del món britànics de la història, guanyant el títol de l'Associació Mundial de Boxa (AMB) de pes welter lleuger als 22 anys.

El 9 de març de 2010, Golden Boy Promotions anunci que el campió de l'AMB pes welter lleuger Amir Khan i l'ex campió mundial de pes welter lleuger Paulie Malignaggi lluitaran un combat pel títol mundial conjunt pel 15 de maig al Teatre del Madison Square Garden a Nova York. Aquesta va ser la primera baralla de Khan als Estats Units d'Amèrica. La baralla va ser pel títol de pes welter lleuger de l'AMB, que Khan va guanyar a la ronda 11. "El (Khan) és més fort, més gran i més ràpid, ell estava molt ocupat, no vaig poder seguir el seu ritme", va declarar Malignaggi en la seva entrevista posterior a la baralla. Immediatament després de la baralla, Khan va dir que volia barallar contra Marcos Maidana, i que ell no es retiraria de la divisió de pes welter lleuger fins que havia unificat els diversos cinturons, el que suggereix que la forma de fer això seria barallar amb Maidana, i després anar a enfrontar al guanyador de Devon Alexander vs. Timothy Bradley.

Khan va defensar amb èxit el seu títol per tercera vegada contra el campió de l'AMB interí i, el retador obligatori, Marcos Maidana. Que celebrava un rècord de 29 victòries, 27 nocauts i 1 derrota. Lamont Peterson va derrotar Khan llevant-li els títols de pes welter lleuger de l'AMB i de la Federació Internacional de Boxa (IBF) a Washington DC el 10 de desembre de 2011 per decisió dividida. A Khan se li van descomptar 2 punts en les rondes 7 i 12 per l'àrbitre Joe Cooper per empènyer. El seu següent baralla va ser el 14 de juliol de 2012, a Las Vegas, contra l'invicte porto-riqueny-estatunidenc Danny García pel campionat del Consell Mundial de Boxa (CMB). Khan també va manifestar el seu desig d'ascendir a la divisió de 147 lliures en cas d'èxit contra García, per a possibles baralles amb boxejadors d'alt perfil com Floyd Mayweather, Jr. i Timothy Bradley, encara que Bradley havia rebutjat prèviament una baralla amb Khan per lluitar contra Manny Pacquiao. Khan va arribar a la baralla amb García com un gran favorit. En les dues primeres rondes semblava estar en camí a una victòria decisiva. No obstant això, en la tercera ronda García va ser capaç d'aconseguir un cop contra el coll de Khan. Khan va ser sorprès pel cop i va caure a la lona, Khan va quedar visiblement danyat pel cop després d'una ràfega García, va caure a la lona. Finalment va caure per tercera vegada i la baralla va ser detinguda amb menys d'un minut restant a la ronda. Poc després de la seva derrota davant Danny García, Khan va fer l'anunci que anava a acomiadar al seu entrenador Freddie Roach a la recerca d'un nou. Oficialment es va anunciar que el seu nou entrenador anava a ser Virgil Hunter, l'entrenador del medallista d'or olímpic i l'invicte regnant de l'AMB i CMB pes súper mitjà Andre Ward.

Al cap de poc va anunciar que anava a fer la seva baralla de retorn contra l'invicte mexicà-estatunidenc, Carlos Molina (17-0, 7 KOs). La baralla va ser transmesa per Showtime, el 15 de desembre de 2012, i va tenir lloc al LA Sports Arena a Califòrnia. Khan va derrotar a Molina per "knockout" tècnic en el desè assalt i va guanyar el títol del CMB pes welter lleuger de plata.


Sergi Saladié i Gil

Sergi Saladié i Gil (Vandellòs, 1974) és un geògraf i polític català.

És doctor en geografia per la Universitat Rovira i Virgili, postgrau en Arquitectura del Paisatge per la Universitat Politècnica de Catalunya, i Màster en Estudis Territorials i Urbanístics com a titulació conjunta de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya, la Universitat Politècnica de Catalunya i la Universitat Pompeu Fabra, i Diploma de Tècnic Urbanista per l'Escola d'Administració Pública de Catalunya. Actualment és professor associat al Departament de Geografia de la Universitat Rovira i Virgili.

En les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015, va ser candidat de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent a la circumscripció de Tarragona després de ser escollit en primàries, esdevenint diputat al Parlament de Catalunya. Va ocupar simbòlicament l'última posició de la llista del partit a la següent cita electoral.

És autor del llibre "Conflicte entre el paisatge i l'energia eòlica. El cas de les comarques meridionals de Catalunya" sobre l'impacte de les centrals eòliques a les comarques del Priorat i la Terra Alta.


Bjørnevatn

Bjørnevatn és una vila pertanyent administrativament al municipi de Sør-Varanger, al comtat noruec de Finnmark. Compta amb un parell de suburbis: Hesseng al nord i Sandnes a l'oest. Es troba a uns 8 quilòmetres al sud del poble de Kirkenes i uns 3,8 quilòmetres a l'oest de la frontera amb Rússia. Té 2.503 habitants i una superfície de 1.79 km². I per tant, una densitat de població de 1.398 per km².


Blackjack Mulligan

Robert Deroy Windham (Sweetwater, Texas, 26 de novembre de 1942-7 d'abril de 2016), més conegut en el ring amb nom de Blackjack Mulligan, va ser un lluitador professional i jugador de futbol americà. Era el pare dels lluitadors Barry i Kendall Windham, i l'avi de Bray Wyatt i Bo Dallas.


Jordi de Camps i Galobart

Jordi de Camps i Galobart noble català, V marqués de Camps i IV baró d'Algerri.

És l'actual protector-president del "«Reial Cos de la Noblesa de Catalunya»", antic Braç Militar de Catalunya i dels comtats del Rosselló i de la Cerdanya.

És fill de Felip de Camps i de Subirats i de María Eugenia Galobart i de Satrústegui.

L'any 2014 va cedir a l'Arxiu Municipal de Salt 65 documents del seu fons patrimonial d'entre 1526 i 1854, seguint així la voluntat del seu pare Felip de Camps i de Subirats que ja havia cedit la major part del seu arxiu patrimonial el 1991.


Luis Alberto Rojas Keim

Luis Alberto Rojas Keim (nascut el 30 de març de 1975), és un jugador d'escacs xilè que té el títol de Mestre Internacional des de 1998.

Rojas ha guanyat tres cops el Campionat d'escacs de Xile, els anys 1995, 2002 i 2004. El 2008 va ser tercer a la I edició de l'Obert Internacional d'Escacs Ciutat de Mollet del Vallès, rere Jorge A. González Rodríguez i Cristhian Cruz Sánchez. El 2010, va guanyar el 7è Obert internacional d'escacs d'Alella amb 7.5/9 punts.
Ha estat dues vegades subcampió a l'Obert Internacional Ciutat de Sabadell (2008, 2009). També fou subcampió a l'Obert Internacional Actiu de Santa Coloma de Queralt (2010) i al Campionat de Catalunya de ràpides (2012).
Ha participat representant Xile en tres Olimpíades d'escacs, els anys 1996 a Erevan, 2004 a Calvià i 2006 a Torí.


Marc Colomer i Flores

Marc Colomer i Flores (Arenys de Munt, 1977) és un periodista català, director de l'Agència Catalana de Notícies des de l'abril de 2016.

Va desenvolupar l'inici de la seva trajectòria professional al Maresme, on fou periodista a diversos mitjans locals, entre altres a ComRàdio així com a l'edició territorial del diari "El Punt".

De 1992 a 2002 va ser periodista i posteriorment director de Ràdio Arenys. Després de ser corresponsal d'Europa Press, va incorporar-se dos anys a la secció de política de l'Agència Catalana de Notícies com a periodista multimèdia fins que el 2010 entrà a l'equip fundacional del diari "Ara" per formar part de la secció de política fins al 2016.

El 12 d'abril de 2016 va ser nomenat a proposta d'Esquerra Republicana de Catalunya director de l'Agència Catalana de Notícies en substitució de Joan Maria Clavaguera, que ocupava el càrrec des del maig del 2011.

És membre del Grup de Periodistes Ramon Barnils, i des del 2014 col·labora regularment en programes d'anàlisi política de Televisió de Catalunya ("2324", "Més 3/24...)" i de Catalunya Ràdio (Catalunya Migdia, "El matí de Catalunya Ràdio..)".


Claude Renoir jugant

Claude Renoir jugant ("Claude Renoir, jouant") és un quadre de Pierre-Auguste Renoir pintat pels volts del 1905 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.


(1000) Piazzia

(1000) Piazzia és un asteroide del cinturó principal, descobert el 12 d'agost de 1923 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya, i va ser nomenat en honor de Giuseppe Piazzi, que va descobrir el primer asteroide, Ceres.

S'estima que el seu radi és de 24 km, i les mesures de la seva corba de llum per Robert D. Stephens en 2001 va mostrar què està girant amb un període de 9,47 hores.

La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d'1,445240 UA.

El planeta al qual més s'acosta Piazzia és Mart. S'ha acostat a 1,33 ua més d'onze vegades durant els segles i . En rares ocasions, els dos objectes estan més a prop d'1 ua. Això últim va ocórrer en 1638, i no tornarà a passar fins a uns 14.000 anys.


(999) Zachia

(999) Zachia és un asteroide del cinturó principal que va ser descobert per l'astrònom alemany Karl W. Reinmuth en 1923 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya, i nomenat posteriorment en honor de l'astrònom hongarès Franz Xaver von Zach.

S'estima que el seu diàmetre és de 17,9 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d' 1,0529 UA.

Les observacions fotomètriques d'aquest asteroide recollides durant 1999 mostren un període de rotació de 22,77 ± 0,03 hores, i una lluentor de magnitud absoluta de 10,8.


Poppenbüttel

Poppenbüttel (en baix alemany "Poppenbüddel)" és un barri del districte de Wandsbek a la ciutat estat d'Hamburg a Alemanya. El 2015 tenia 26.675 habitants sobre una superfície de 8,1 km². El Poppenbütteler Graben forma la frontera amb Lemsahl-Mellingstedt i el Mellingbek al nord, l'Alster a l'est amb Sasel i després de traversar el poble, al sud amb Wellingsbüttel, i Hummelsbüttel a l'oest. Les comunicacions molts bons i es troba a l'estació terminal de la línia del metro d'Hamburg S1.

El nom prové del baix alemany "Poppenbüddel" el que significa masia d'en Poppilo, un nom freqüent a l'edat mitjana. El primer esment escrit data del 1336. Fins al segle XIX era un petit assentament rodó (un "rundling" de set masies a l'entorn de la plaça major, a més d'unes quantes cabanes de camperols disperses. Hi havia sengles molins d'aigua al Mellingbek i l'Alster. Des dels 1336/1389 pertanyia al capítol de la catedral d'Hamburg, el 1803 va passar sota el domini de Cristià VII (1749-1808) de Dinamarca.

Des de l'edat mitjana era principalment un poble de masòvers, fins que a mitjans del s'hi van establir artesans a l'entorn dels molins (el calderers al l'entorn del molí "Kupfermühle" ), una foneria d'argent i una casa de moneda fins al 1808. El riu Alster va quedar una ruta comercial important, tot i que la connexió amb Lübeck via el canal Alster-Trave ja es va destrossar el 1550, mitjançant les rescloses connectava el poble amb el port d'Hamburg. El 1864, després de la Guerra dels Ducats va passar sota domina prussià. Del 1867, fins a la seva fusió amb la ciutat estat d'Hamburg decidit pel govern nazi el 1937, va ser un municipi independent.

Situat a l'entorn de la vall de l'Alster, des de la fi del segle XIX va esdevenir una destinació d'escursionistes i molts rics hamburguesos hi van establir una segona residència. L'obertura de l'estació de rodalies el 1918 va connectar el poble amb el centre de la ciutat el que encara va augmentar la influència d'Hamburg, malgrat qu'aleshores s'havia encara de travessar la frontera d'estat amb Prússia, no es va parar la urbanització del poble. En ser més tranquil per no tenir cap equip estratègic, a la Segona Guerra Mundial durant els bombardejos aliats i l'Operació Gomorra (1943) va accullir molts refugiats de la ciutat incendiada.

Ara per ara és un poble residencial. La major activitat econòmica és el comerç, els serveis, les residències per a gent gran i les escoles. Al polígon Poppenbütteler Bogen es va establir una mica d'indústria (fàbrica de joieria de fantasia, impressió de senyeres,…). El poble apareix a la novel·la "El sistema" de Karl Olsberg (1960-…), traduït al catala el 2011 per Alícia Mirall.


Akodon dolores

Akodon dolores és una espècie de rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del centre-nord de l'Argentina. El seu hàbitat natural són els matollars, però evita els herbassars d'altiplà. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, "dolores", es refereix al municipi argentí de Villa Dolores.


ASD Verona

LASD Verona, també conegut com a AGSM Verona pel seu sponsor, és un club femení de futbol que juga a la Serie A italiana. Es va fundar a Bardolino al 1995 amb el nom de SSCF Bardolino, però al 2011 es va traslladar a Verona. Han guanyat la lliga en cinq ocasions, i la Copa en tres.

És fins ara l'únic equip italià que ha arribat a les semifinals de la Lliga de Campions Femenina, a la temporada 2007-08.


La Compañía del Ferrocarril de Medina a Zamora y de Orense a Vigo, també coneguda per l'acrònim MZOV, fou una empresa de transport ferroviari espanyola que va tenir el seu període d'operacions des de 1862 fins a 1928, quan les infraestructures foren integrades en l'empresa pública "Compañia Nacional de los Ferrocarriles del Oeste".

El 19 de febrer de 1861 es va concedir a Rafael Beltrán de Lis una concessió ferroviària sota l'empara de la llei General de Ferrocarrils de 1855 per a crear la "Compañía del Ferrocarril de Medina a Zamora" que va iniciar la connexió de Galícia amb la Meseta. El traçat de la línia incorporava gran quantitat de túnels i ponts per salvar l'orografia de les províncies de Zamora i Valladolid, entre Medina del Campo i Zamora.

El 1864 va començar a treballar en la construcció del segon tram, entre Vigo i Ourense, passant a denominar-se "Compañía del Ferrocarril de Medina del Campo a Zamora y Orense a Vigo" o MZOV. En el projecte va participar Juan Flórez.

En 1928 l'Estat va nacionalitzar les empreses ferroviàries i les infraestructures de MZOV es van integrar a la "Compañia Nacional de los Ferrocarriles del Oeste". El 1978 va ser absorbida per "Cubiertas y Tejados, SA" sent la nova denominació Cubiertas y MZOV.


Muselmann

Muselmann (pl. Muselmänner, en alemany "musulmà") era un terme despectiu usat entre els captius dels camps de concentració nazis de la Segona Guerra Mundial per referir-se a aquells que pateixen d'una combinació d'emaciació per la fam (coneguda també com a «malaltia de la fam») i esgotament i que estan resignats a la seva mort imminent. Els presoners "muselmänner" exhibien una severa emaciació i debilitat física, una apàtica llangor respecte al seu propi destí, i una manca de resposta al seu entorn.
La següent cita apareix en una nota a peu de pàgina al relat autobiogràfic de Primo Levi sobre la seva estada a Auschwitz "Si això és un home", i serveix com a introducció a la paraula en aquest llibre. "Selecció", en el context de la cita, significa "selecció per a les cambres de gas", és a dir, mort. A "Si això és un home" Levi utilitza dues variacions ortogràfiques; "Muselmann" i "Musselman", així com el plural, "Muselmänner".

Alguns estudiosos sostenen que el terme possiblement prové de la incapacitat del "Muselmann" de reposar en qualsevol moment a causa de la pèrdua de múscul de la cama, passant per tant la major part del temps en una posició cap per avall, recordant la posició del "Muselmann" (musulmà) durant les oracions.

El terme es va estendre des d'Auschwitz-Birkenau a altres camps de concentració. El seu equivalent al camp de concentració de Majdanek era "Gamel" (deriva de l'alemany "Gammeln" - mot col·loquial per a podrit) i al camp de concentració de Stutthof era "Krypel" (derivat de l'alemany "Krüppel", coix).

El psicòleg i supervivent d'Auschwitz Viktor Frankl, al seu llibre "L'home a la recerca de sentit", ofereix l'exemple d'un pres que decideix utilitzar el seu últims cigarrets (usats com a moneda als camps de concentració) en la nit, perquè està convençut que no sobreviurà a l"Appell" (passar llista) l'endemà al matí; els seus companys de captiveri burlaven d'ell com un "Muselmann". Frankl el compara amb les actituds i comportaments deshumanitzats dels kapos.

El testimoniatge del polonès, Adolf Gawalewicz, "Refleksje z poczekalni do gazu: ze wspomnień muzułmana" («Reflexions a la sala d'espera de la Cambra de Gas: de les Memòries d'un Muselmann»), publicat el 1968, incorpora el terme al títol del llibre.


Paddington

Paddington és una pel·lícula francobritànica del 2014 dirigida per Paul King i escrita per ell mateix i Hamish McColl. Basada en el personatge de l'osset Paddington, creat per Michael Bond, la història és una versió real de com aquest animalet de la selva peruana arriba a Londres i troba la família Brown. La pel·lícula està protagonitzada per Nicole Kidman, Hugh Bonneville i Sally Hawkins.

A Catalunya la pel·lícula va ser doblada al català amb el suport del Departament de Cultura i es va estrenar el 6 de gener de 2015.


Ansar al-Xaria

Ansar al-Xaria (en català: "Els Partidaris de la Xaria") és una milícia islàmista que advoca per l'aplicació estricta de la Llei islàmica a tota Líbia, es va donar a conèixer durant la Guerra de Líbia de 2011. Segons l'Agència de notícies "Reuters", van participar en l'assalt al consolat nord-americà a Bengasi l'any 2012.

L'emblema d"Ansar al-Xaria" és un parell de rifles d'assalt AK-47, el puny tancat amb un dit apuntant cap amunt, el sagrat Alcorà, i una bandera negra.

El grup es va formar durant la Guerra de Líbia de 2011 i va saltar a la fama després de la mort de Moammar al-Gaddafi. És un grup armat format per ex-rebels de diverses brigades, la milícia salafista inicialment es va fer un nom per publicar vídeos de si mateixos en la Batalla de Sirte.

La seva primera aparició pública va tenir lloc el 7 de juny de 2012, quan va encapçalar un míting de fins a 200 vehicles amb artilleria a la plaça Tahrir a Bengasi, exigint la imposició de la Xaria a Líbia.

El Govern dels Estats Units considera el grup armat com una "organització terrorista estrangera", en la llista elaborada pel Departament d'Estat dels Estats Units. "Ansar al-Xaria" roman actiu a les ciutats de Derna i Bengasi.


High Sparrow

«High Sparrow» (El Pardal Suprem) és el tercer episodi de la cinquena temporada, el 43è del total, de la sèrie televisiva "Game of Thrones" de la productora nord-americana HBO. L'episodi fou escrit pels guionistes David Benioff i D. B. Weiss, i dirigit per Mark Mylod. Es va estrenar el 26 d'abril del 2015. Abans de l'emissió, aquest episodi es va filtrar a Internet juntament amb tres episodis més de la temporada.


Kirsti Lay

Kirsti Lay (Medicine Hat, 7 d'abril de 1988) és una ciclista canadenca especialista en la pista. Ha guanyat dues medalles als Campionats del Món en pista, una als Jocs Panamericans, i un bronze als Jocs Olímpics de Rio.


Mika Yamamoto

Mika Yamamoto (en japonès: 山本美香, "Yamamoto Mika") (Tsuru, Prefectura de Yamanashi, Japó, 26 de maig de 1967 - Alep, Síria, 20 d'agost de 2012) fou una premiada fotoperiodista japonesa que també realitzava vídeos i treballava per a l'agència de notícies Japan Press. Yamamoto morí mentre cobria l'actual revolució siriana a Alep. És la primera periodista japonesa i quarta estrangera que morí en la revolució de Síria, iniciada el març de 2011. És també la quinzena periodista assassinada a Síria el 2012.


Papa Stour

Papa Stour és una illa localitzada a l'arxipèlag de les Shetland, a Escòcia. L'illa té una població d'unes 20 persones, algunes de les quals han immigrat des d'una petició per a residents en els anys 70. El principal assentament de l'illa és "Biggings", des d'on hi ha ferries que parteixen cap a "West Burrafirth", a l'illa de Mainland.

L'illa ocupa una superfície de 828 hectàrees i la seva altitud màxima sobre el nivell del mar és de 87 metres.

El costat oest de l'illa és un lloc d'especial interès científic i els mars que envolten l'illa són una zona especial de conservació.


Fragmenta Editorial

Fragmenta Editorial és una editorial catalana nascuda a Barcelona l'any 2007 de la mà d'Ignasi Moreta, doctor en Humanitats i professor de la Universitat Pompeu Fabra, i l'arquitecta portuguesa Inês Castel-Branco, amb l'objectiu de posar a l'abast del gran públic les grans obres de la literatura religiosa i espiritual de la humanitat, juntament amb els estudis realitzats en aquest camp. L'editorial publica llibres clàssics i d'assaig en l'àmbit de les religions des d'una perspectiva no confessional.

Dins el seu catàleg destaca la col·lecció "Opera Omnia Raimon Panikkar", actualment en curs, que reunirà les obres completes del pensador català Raimon Panikkar (entre el 2009 i el 2017 han aparegut 10 dels 18 volums previstos). També ha introduït al català i al castellà l'obra de la psicoanalista francesa Marie Balmary. Completen el catàleg les col·leccions "Assaig", "Introduccions" (petites monografies sobre els grans temes de la humanitat), "Sagrats i Clàssics" (que pretén acollir les millors obres de literatura espiritual traduïdes de la llengua original) i "Fragmentos" (dedicada a publicar textos clàssics i d'assaig en castellà). Des del 2015 l'editorial disposa també de tres col·leccions de llibres per a infants en català, castellà i portuguès. Ha organitzat tres edicions del Fòrum Fragmenta (2012, 2014 i 2017) una trobada amb lectors i autors de l'editorial.

L'any 2012, la Cambra del Llibre de Catalunya va reconèixer la tasca de l'editorial amb la concessió a Ignasi Moreta del premi Memorial Ferran Lara a un jove emprenedor del sector del llibre.

A la primavera de 2020, Fragmenta va fer-se càrrec de l'edició de la revista "Dialogal", mantenint Clara Fons Duocastella a la direcció i incorporant l'escriptora Anna Punsoda com a editora de la publicació.


Filosofia de la tècnica

La filosofia de la tècnica és una categoria una mica més àmplia que la usual filosofia de la tecnologia. Aquesta filosofia és' remitent a la gènesi mateixa de la tècnica, noció anterior a la de tecnologia. En aquest sentit caldria entendre "tecnologia" com la tècnica resultant de la simbiosi entre ciència i tècnica, el que especialment ocorre a partir de la segona meitat del , a conseqüència de la incursió de les grans corporacions en la investigació científica, i conseqüentment la creació d'un nou model de científic assalariat.

Semblés que "tecnologia" remet a la sofisticació de la tècnica, sobretot a partir de la informàtica. Una tècnica amb base científica seria una tecnologia. Sobre la base d'aquesta distinció, pot comprendre's que "filosofia de la tecnologia" apunta a treballar els conceptes emergents d'aquesta nova i sofisticada tècnica.

"Si no sabem a tot moment on anem, pot resultar útil saber d'on venim". Això és el que intenta descobrir la ciència de la filosofia i la història de la filosofia, oferint les explicacions i les solucions que van donar els grans pensadors de la història de la humanitat, a qüestions com aquesta.

No obstant això hi ha altres interpretacions que permeten reprendre la categoria de "Filosofia de la tècnica" com aquella que elabora i reflexiona sobre els conceptes de totes les tècniques sense distinció. Para Gilbert Simondon, filòsof francès que va viure entre 1924 i 1989, és convenient usar el terme "tecnologia" seguint la seva etimologia: "estudi o coneixement de la tècnica". D'aquesta manera tècnica i tecnologia no són nocions d'una mateixa classe; la tecnologia seria l'estudi de les tècniques. Sosté Simondon: "La filosofia ha de fundar la tecnologia, que és l'ecumenisme de les tècniques, perquè perquè les ciències i l'ètica poden trobar-se en la reflexió, fa falta una unitat de les tècniques...", és a dir que la filosofia necessita una unitat de les tècniques, la tecnologia, per reflexionar sobre les ciències i l'ètica. La filosofia de la tècnica inclou també la reflexió sobre la tecnologia en tant estudi de totes les tècniques.


Campaneta, fades i pirates

Campaneta, fades i pirates (títol original en anglès: The Pirate Fairy) és una pel·lícula d'aventures i animació estatunidenca del 2014, produïda per Walt Disney Animation Studios i dirigida per Peggy Holmes. És la cinquena pel·lícula de la franquícia cinematogràfica sobre la Campaneta, creada per DisneyToon Studios i basada en el personatge del mateix nom del llibre "Peter Pan and Wendy" de J. M. Barrie. Les veus originals de la cinta les donen Mae Whitman, en el paper de "Campaneta", Christina Hendricks, com una nova fada guardiana de la pols "Zarina", i Tom Hiddleston, com el jove "Capità Garfi".

A Catalunya, la pel·lícula es va estrenar a les cartelleres cinematogràfiques amb 25 còpies en català el 27 de juny de 2014. La producció va ser doblada amb el suport del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.


James Dwight Dana

James Dwight Dana (1813 – 1895) va ser un zoòleg i geòleg estatunidenc. Dana guanyà la Copley Medal per la Royal Society el 1877, la Wollaston Medal per la Geological Society of London el 1874 i la medalla Clarke per la Royal Society of New South Wales el 1882. El seu fill, Edward Salisbury Dana (1849–1935) també va ser mineralogista.

El seu pare era un mercader, James Dana (1780–1860), i la seva mare es deia Harriet Dwight (1792–1870). Per part de mare estava emparentat amb la família de missioners i pedagogs Dwight de Nova Anglaterra, que incloïa el seu oncle, Harrison Gray Otis Dwight i el seu cosí germà Henry Otis Dwight.
James va estudiar sota Benjamin Silliman el Vell. Es va graduar el 1833, i durant dos anys va ser professor de matemàtiques per a la Navy, i salpà cap al Mediterrani.

Els anys 1836 i 1837 va ser ajudant del Professor Silliman en el laboratori de química de Yale, i després, durant 4 anys com mineralogista i geòleg per a l'Expedició d'Exploració Estatunidenca, 1838-1842, dirigida pel Capità Charles Wilkes, a l'Oceà Pacífic que tornà el 1842. Les anotacions de les seves llibretes de camp inclouen el Mont Shasta i Castle Crags.

El 1844 es casà amb la filla del Professor Silliman, Henrietta Frances Silliman. El 1846 va ser editor adjunt de la revista científica "American Journal of Science and Arts".

L'any 1849 la seva publicació de la geologia del Mont Shasta va impulsar la Febre de l'or de Califòrnia. Dana va estudiar el vulcanisme de les illes Hawaii.

Publicà:
* "System of Mineralogy" (1837)
* "Manual of Mineralogy" (1848), and his "Manual of Geology" (1863).


WoO

L'acrònim WoO, de Werk ohne Opuszahl ("Obra sense número"), són les lletres que seguides d'un número determinat s'usen per a identificar de forma única les composicions musicals que no tenen un nombre d'opus. La catalogació WoO s'usa habitualment en les obres de Ludwig van Beethoven, i foren assignades per Georg Kinsky i Hans Halm en el seu catàleg de 1955; (per exemple, "Per a Elisa", és la WoO 59). La catalogació també s'usa per a obres d'altres autors, com Brahms o Schumann.


Ivan Savitski

Ivan Savitski (en rus Иван Савицкий) (Grozni, 4 de novembre de 1993) és un ciclista rus, professional des del 2012 i actualment a l'equip Gazprom-RusVelo. Combina la carretera amb la pista.


Henry Ramos Allup

Henry Ramos Allup (Valencia, 17 d'octubre de 1943) és un polític veneçolà, que va ser president de l'Assemblea Nacional de Veneçuela i secretari general del partit socialdemòcrata Acción Democrática. Va ser la màxima autoritat del seu partit a la Taula d'Unitat Democràtica, coalició de partits opositors al govern del President Nicolás Maduro.

Henry Ramos Allup és fill d'Amanda Allup de Ramos, mestressa de casa de Caracas i Emilio Ramos Rachid, metge, tots dos amb ascendència libanesa. Té una germana anomenada Amanda Ramos de Del Nido

Format com a advocat, va ser diputat de l'Assemblea Legislativa de l'Estat Carabobo i quatre vegades diputat per l'Estat Carabobo al Congrés de la República, va exercir com a líder de la Fracció Parlamentària d'Acció Democràtica. A les eleccions de 2000 va ser elegit diputat per la circumscripció de Caracas.

En les Eleccions Parlamentàries de Veneçuela de 2010 Ramos Allup va ser elegit diputat per la Taula de la Unitat Democràtica per al Parlament de Veneçuela. L'agost de 2012 va ser elegit també vicepresident de la Internacional Socialista. Va ser elegit novament diputat a l'Assemblea Nacional per la circumscripció número 3 del Districte Capital per al període 2016-2021 amb 139.435 vots (69,83%).

Va ser escollit President de l'Assemblea Nacional el gener de 2016, en substitució de Diosdado Cabello, càrrec que va ostentar durant un any.

El seu primer matrimoni va ser a Valencia i va contreure segones nupcies amb Diana D'Agostino, amb qui va tenir tres fills: Rodrigo Emilio, Ricardo Enrique i Sergio Renato.


Carlos Ignacio Martínez de Campos y Serrano (París, 1887 - Madrid, 20 de maig de 1975) fou un militar i historiador espanyol, duc de la Torre i comte de Llovera acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.


Volta a Llombardia 1972

La Volta a Llombardia 1972 fou la 66a edició de la clàssica ciclista Volta a Llombardia. La cursa es va disputar el diumenge 7 d'octubre de 1972, sobre un recorregut de 266 km. El vencedor final fou el belga Eddy Merckx (Molteni), que s'imposà en solitari i amb gairebé un minut i mig al francès Cyrille Guimard (Gan-Mercier-Hutchinson) i a l'italià Felice Gimondi (Salvarani).


Àgueda Micó i Micó

Àgueda Micó i Micó (L'Olleria, 1978) és una política valenciana, coordinadora general del Bloc Nacionalista Valencià.

Els seus inicis polítics es troben a l'àmbit local, sent regidora a la seua localitat Entre 2003 i 2015. Tot i formar part dels sectors crítics amb la gestió del Secretari General Enric Morera, Àgueda Micó va accedir a l'executiva del Bloc com a Secretària d'Organització en 2012. Des d'aleshores, va participar en les negociacions del Pacte del botànic, i a les negociacions per a un possible acord de govern en la XI Legislatura Espanyola.

Al VII Congrés del Bloc, va presentar-se com a candidata a Coordinadora General amb el suport d'Enric Morera, sent elegida finalment, en una coordinadora on va integrar al possible candidat alternatiu Rafel Carbonell, i que va rebre el 87% dels vots.


Nexus 5X

El Nexus 5X és un telèfon intel·ligent amb sistema operatiu Android, desenvolupat per LG Electronics en col·laboració amb Google com a part de la línia de dispositius Nexus. Anunciat el 29 de setembre del 2015, és el successor del Nexus 5. El Nexus 5X, conjuntament amb el Nexus 6P serveixen, al seu torn, per al llançament d'Android 6.0 Marshmallow, que incorpora un nou tema, millores en el rendiment, major integració amb Google Now i altres noves característiques.

L'elevat preu en relació a terminals similars, fa que no sigui competitiu.


Pierre Paulus

Pierre Paulus (Châtelet, - mort a Sint-Gillis (Brussel·les) el 17 d'agost del 1959) és un pintor expressionista belga del realisme social.

Fill del ceramista Sylvain Paulus, que va crear una escola d'art a Charleroi (la futura Acadèmia de Belles Arts), després de la seva formació de geòmetre-arquitecte el 1989 comença amb el seu germà Eugène a revitalitzar la indústria del gres flamejat. Aviat «puja» a Brussel·les, on té més perspectives per desenvolupar el seu talent. Hi va estudiar a l'Acadèmia Reial de Belles Arts de Brussel·les a la classe de Constant Montald de 1898 a 1903. El 1904-1905, estudia amb l'esculptor Charles Van der Stappen. Entre els seus condeixebles hi ha Rik Wouters, Auguste Oleffe i James Ensor. Va rebre una beca que li permet un viatge d'estudis cap a Itàlia. Els paisatge de la indústria minera del carbó i dels seus treballadors van ser els seus primers temes de predilecció. Es troba amb el polític socialista Jules Destrée (1863-1936) qui el convida exposar les seves pintures a l'Exposició industrial de Charleroi del 1911, el que va ser un reeixida que va establir el seu renom.

El 3 de juliol del 1913 l"Assemblée wallonne" (Assemblea valona) tria el «gall valent» "(coq hardi)" com a emblema i carrega Paulus d'el disseny. Tot i ser força atípic per al seu estil pictoral, el gall va esdevenir la seva obra més coneguda. A l'inici de la Primera Guerra Mundial s'exilia primer a Londres i després amb Destrée se'n van cap a Itàlia. El 1916 és incorporat en la «Secció artística de l'exèrcit belga en campanya», un grup de vint-i-sis pintors actius al front de l'IJzer. En les seves pintures il·lustra, entre d'altres, les homes i les dones dins del paisatge, i no tria els típics paisatges idíl·lics de pintors del diumenge, però en tria d'industrials, en la seva cruesa realista.

Després de la guerra, va casar-se amb Lucie Mathieu. Quan el seu fill va néixer, això va tenir repercussions en la temàtica de les seves obres, amb una sèrie de mares obreres. El 1929 és nomenat professor de pintura d'animals a l'Acadèmia Reial de Belles Arts d'Anvers, funció que va omplir fins a la seva jubiliació el 1953. El 1949 va subscriure la petició "La Wallonie en alerte" (Valònia en estat d'alerta) que afirmava «La Valònia s'ha adonat de la seva realitat pròpia» i vol que es «garanteixi la seva existència com a nació».

Va morir el 17 d'agost del 1959 a Sint-Gillis, on va ser sebollit al cementiri municipal.

;Obres destacades
Encara no s'han trobat imatges lliures que il·lustrin millor que l'atípic "Gall valent". S'en troben en línia al documental del Charleroi Museum i unes reproduccions d'obres en col·leccions públiques:
* "Jeunesse" (Joventut), 1911, obra emblemàtica al Charleroi Museum
* "Le pays industriel" (El país industrial), 1911
* "Miner" (1937)

;Reconeixement
* 1946: Membre de l'Acadèmia reial de les ciències, lletres i belles arts de Bèlgica
* 1951: El jove rei Balduí li atorga el títol nobiliari de baró, i des d'aleshores es diu Pierre Paulus, baró de Châtelet
* El Parc Pierre Paulus de Châtelet a Sint-Gillis
* Un carrer a Charleroi
* L'IES "Athénée Royal Pierre Paulus" a Châtelet
* 2012: El gegant Pierre Paulus, realitzat pel taller Sarandaca de Granollers s'estrena a Châtelet


8a etapa del Tour de França de 2015

La 8a etapa del Tour de França de 2015 es disputà el dissabte 11 de juliol de 2015 sobre un recorregut de 181,5 km entre les viles franceses de Rennes i Mûr-de-Bretagne.

El vencedor de l'etapa fou el francès Alexis Vuillermoz (), que s'imposà amb cinc segons sobre l'irlandès Daniel Martin () i deu sobre l'espanyol Alejandro Valverde () després d'atacar en l'ascensió final a Mûr-de-Bretagne.


Les nits de la Cabiria

Les nits de la Cabiria o Les nits de Cabiria (títol original en italià: "Le notti di Cabiria") és una pel·lícula italiana del 1957 dirigida pel cineasta Federico Fellini.

El drama del director italià tracta sobre la desgraciada vida d'una pobre prostituta de Roma (interpretada per l'esposa de Fellini Giulietta Masina) que, malgrat les seves contínues i constants humiliacions i desenganys soferts per part dels homes, s'aferra encara a la ingènua esperança d'assolir un avenir pròsper i feliç compartit amb l'amor de la seva vida.

Dins la carrera cinematogràfica de Fellini la somiadora i ingènua Cabiria no és més que una versió optimista de Gelsomina, la protagonista de "La strada" (1954), personatge interpretat també per Masina.


Monarquia Absoluta Borbònica

La Monarquia Absoluta Borbònica fou la monarquia absoluta establerta a Espanya sota el domini de la dinastia borbònica des de la fi de la Guerra de Successió Espanyola fins al regnat de Ferran VII d'Espanya el 1833. La Monarquia Absoluta Borbònica no és hereva de la Monarquia Hispànica, sinó el resultat de la seva destrucció.


Samuel Hearne

Samuel Hearne (Londres, febrer de 1745 - Londres, novembre de 1792) fou un explorador, comerciant de pells, escriptor i naturalista anglès, recordat per ser el primer europeu a fer una excursió per terra pel nord del Canadà fins a arribar a l'oceà Àrtic. El 1774 Hearne va construir la Casa Cumberland de la Companyia de la Badia de Hudson, el primer lloc comercial a l'interior i el primer assentament permanent a l'actual província canadenca de Saskatchewan.


Icelus perminovi

Icelus perminovi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids. Fa 15,6 cm de llargària màxima i 50 g de pes. A les illes Kurils és depredat per "Polypera simushirae". És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 175-900 m de fondària (normalment, entre 400 i 600). Es troba al Pacífic nord-occidental: des de Hokkaido (el Japó) fins al nord del mar d'Okhotsk, les illes Kurils i Kamtxatka. La seua esperança de vida és de 7 anys. És inofensiu per als humans.


Politar andorrà

El Politar andorrà és una compilació dels costums d'Andorra realitzada pel sacerdot Antoni Puig l'any 1763, amb el títol complet "Politar andorrà. De la antiquitat, govern i religió, dels privilegis, usos, preheminències, consuetuds i prerrogatives de la Vall d’Andorra" .

Amb caràcter general, es tracta d'una versió resumida del "Manual Digest" escrit per Antoni Fiter el 1748, realitzada amb el mateix objectiu de reivindicar la permanència de la independència d'Andorra. Com el "Manual Digest," es custodiava a l'Armari de les Set Claus del govern andorrà.


Muntanyes Wrangell

Les Muntanyes Wrangell (en anglès "Wrangell Mountains") és una serralada que es troba a l'est d'Alaska, als Estats Units. Gairebé tota la serralada té un origen volcànic, acollint el segon i tercer volcans més alts dels Estats Units: el Mont Blackburn i el Mont Sanford. La serralada pren el nom del Mont Wrangell, un dels volcans en escut més grans del món i l'únic en actiu en l'actualitat a la serralada. Les muntanyes Wrangell acullen bona part del Camp volcànic Wrangell, el qual s'estén a les veïnes Muntanyes de Sant Elias i al Territori del Yukon, al Canadà.

Les Muntanyes Wrangell es troben al nord-oest de les Muntanyes de Sant Elies i el nord-est de les muntanyes Chugach, que s'estenen al llarg de la costa del Golf d'Alaska. Aquestes serralades provoquen un efecte combinat a la zona, en bloquejar l'aire humit i més temperat procedent de l'Oceà Pacífic a la línia costanera, mentre que al nord de les muntanyes s'acumula l'aire fred procedent del nord, fent que aquestes siguin unes de les zones més fredes d'Amèrica del Nord durant l'hivern.

Bona part de la serralada forma part del Parc Nacional Wrangell-St. Elias.


Arseni Grigorievitx Golovko

Arseni Grigorievitx Golovko (rus: ) (10 de juny de 1906 – 17 de maig de 1962) va ser un almirall soviètic, el servei naval del qual s'estengué entre la dècada de 1920 fins als primers anys de la Guerra Freda.

Ingressà a la Marina Soviètica el 1925, graduant-se el 1928 a l'acadèmia d'oficials navals de Leningrad, servint en diversos càrrecs de la Flota. Entre 1937 i 1938 participà en la Guerra Civil espanyola del costat dels Republicans. Després del seu retorn a la Unió Soviètica, cursà estudis a l'Acadèmia de Guerra Naval. Entre 1940 i 1946, durant la Gran Guerra Patriòtica serví com a comandant de la Flota del Nord "Bandera Roja".

Després de la guerra ocupà diversos càrrecs navals, entre ells el de comandant de la Flota del Bàltic. El 1956 va ser nomenat Comandant en Cap de la Flota Soviètica. Com a resultat dels assaigs nuclears a Novaia Zemlia, va patir emmetzinament per radiació.

La seva esposa va ser la famosa actriu soviètica Kira Golovko, i la seva filla, Natalia Golovko, també és actriu.


Carlota Amàlia Gyldenløve

Carlota Amàlia Gyldenløve —"Charlotte Amalie Gyldenløve" — (Copenhaguen, Dinamarca, 15 de novembre de 1682 - ibídem, 7 de desembre de 1699) fou filla d'Ulrik Frederik Gyldenløve i d'Antonieta Augusta d'Aldenburg. El 27 de novembre de 1696 es va casar a Skjoldnaesholm amb al seu cosí Cristià de Gyldenlove-Samsoe (1674-1703), comte de Samsoe i un dels cinc fill il·legítims que el rei Cristià V de Dinamarca (1646-1699) va tenir amb Sofia Amàlia Moth (1654-1719). D'aquest matrimoni en nasqueren:
* Frederica Lluïsa de Danneskiold-Samsøe (1699-1744), casada amb el duc Cristià August I de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (1696-1754).
* Cristina Carlota de Danneskiold-Samsoe (1698-1699).


Calle 54

Calle 54 és una pel·lícula documental i musical dirigida per Fernando Trueba i estrenada l'any 2000. Es tracta d'un treball d'investigació i seguiment en el qual es ret homenatge als artistes més destacats del gènere musical jazz llatí. En els XV Premis Goya va guanyar el Goya al millor so, i va estar també nominat a les categories de millor fotografia (José Luis López-Linares) i millor muntatge (Carmen Frías).


Sketchpad

L'Sketchpad fou el primer programa informàtic que va permetre la manipulació directa d'objectes gràfics, pioner en la interacció persona-ordinador i predecessor dels programes de disseny assistit per ordinador. Va ser una de les primeres aplicacions informàtiques que van defensar el concepte d'utilitzar l'ordinador com a extensió de la ment humana, no només com a eina amb fins tècnics, sinó també artístics.

La idea original del programa va ser del seu creador, Ivan Sutherland, que el va dissenyar el 1963 com a part de la seva tesi doctoral, per la qual va rebre el Premi Turing de l'Association for Computing Machinery l'any 1988, i el Kyoto Prize el 2012.


Club alpí

Club alpí fa referència als diversos clubs d'alpinisme creats en els diversos països. Avui en dia, els clubs alpins organitzen competicions d'escalada, construeixen i gestionen refugis de muntanya, preparen camins i vies d'escalada i protegeixen activament el medi ambient de la muntanya.

El club més antic és el del Regne Unit, l'Alpine Club, que fou fundat el 1857 a Londres.

En l'actualitat existeixen clubs alpins a molts països:

* Club Alpí de Catalunya (CAC) - Catalunya
* Deutscher Alpenverein (DAV) - Alemanya
* Österreichischer Alpenverein (ÖAV) - Àustria
* Schweizer Alpen-Club (SAC) - Suïssa
* Club Alpino Italiano (CAI) - Itàlia
* Alpenverein Südtirol (AVS) - Tirol del Sud
* Club Alpin Francais (CAF) - França
* Alpine Club - Regne Unit
* Alpine Club of Canada - Canadà
* American Alpine Club - EUA
* Slovenska Planinska Družba (SPD) - Eslovènia
* Planinska Zveza Slovenije (PZS) - Eslovènia
* Nederlandse Klim- en Bergsport Vereniging (NKBV) - Països Baixos
* Japanese Alpine Club - Japó
* Mountain Club of South Africa - Sud-àfrica
* "Rock Pigeon" brotherhood - Uzbekistan
* New Zealand Alpine Club (NZAC) - Nova Zelanda
* Club Alpino Español - Espanya


Milà-Sanremo 1987

La Milà-Sanremo 1987 fou la 78a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 21 de març de 1987 i va ser guanyada pel suís Erich Maechler, que s'imposà en solitari a la meta de Sanremo.

273 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 160 d'ells.


Mussa al-Kàdhim

Mussa al-Kàdhim ibn Jàfar —, significant al-Kàdhim ‘el Que es conté’ o ‘el Que calla’— (Medina, 8 de novembre de 745 - Bagdad, 30 d'agost de 799) fou el setè imam dels xiïtes duodecimans. És conegut també com a Abu l-Hàssan al-Àwwal o al-Mahdí i com a Abu-Ibrahim, Abu-Alí i al-Abd as-Sàlih. Va néixer a al-Abwa, entre la Meca i Medina, o en aquesta darrera en una data incerta (8 de novembre del 745, setembre del 745, o any 746/747); la seva mare, Hamida o Humayda bint Said al-Barbariyya (o al-Andalussiyya) era una "umm wàlad" comprada a un mercader d'esclaus amazics (és coneguda sovint com al-Mussaffat, ‘la Purificada’).

A la mort del seu pare Jàfar as-Sàdiq el 765, el seu hereu Ismaïl l'havia premort i el segon fill, Abd-Al·lah, també l'havia premort poc després sense deixar fills. Cadascun tenia un fort grup de seguidors: els (proto) ismaïlites i els fat·hiyya. Un altre fill, Muhàmmad, tenia també un grup d'adeptes, els sumatiyya; un grup, els nawissiyya, proclamava que Jàfar no havia mort i tornaria com a "mahdí". La doctrina oficial diu que Mussa ja havia estat designat pel seu pare com a successor i va tenir el suport dels xiïtes més eminents, si bé alguns van tardar una mica. El califa abbàssida volia eliminar l'hereu, que no s'havia fet públic per seguretat, i va enviar espies a Medina. Al-Kàdhim va adoptar una posició quietista, consagrat a la pregària i a l'oració. El successor del califa al-Mansur, el seu fill al-Mahdí (775-785), el va cridar a la cort i el va fer empresonar, però el seu guardià, al-Mussàyyab ibn Zuhayr ad-Dabbí es va convertir aviat en partidari de l'imam. De fet, no va estar gaire temps presoner i a canvi de la promesa de no revoltar-se fou alliberat i va rebre tres mil dinars.

El 786 es va revoltar al-Hussayn ibn Alí Sàhib Fakkh però va fracassar. Mussa no va donar suport a la revolta, però el califa al-Hadi el va acusar d'haver-la fomentat i potser l'haguera executat de no haver mort. Al-Kàdhim va estar a la Meca fins a la pujada al tron d'Harun ar-Raixid. Al novè any de regnat aquest el va fer arrestar (795) i finalment el va fer executar (799), potser enverinat (si bé les versions de la seva mort són nombroses). Es diu que va deixar nombrosos fills (entre 33 i 60 fills, segons les fonts). Va prohibir a les seves filles (unes 23) de casar-se, però una ho va fer, Umm-Salama.

De Mussa descendeixen els "sàyyids mussawis" que representen el 70% dels "sàyyids" (o descendents de Mahoma) que viuen avui dia a l'Iran.

El va succeir el seu fill Alí ar-Ridà.


Ehsan Ghaem Maghami

Ehsan Ghaem Maghami (en farsi: احسان قائم مقامی); nascut l'11 d'agost de 1982), és un jugador d'escacs iranià, que té el títol de Gran Mestre des de 2000. Ha estat dotze cops Campió de l'Iran.

A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2016, hi tenia un Elo de 2569 punts, cosa que en feia el jugador número 1 de l'Iran. El seu màxim Elo va ser de 2633 punts, a la llista d'abril de 2005 (posició 71 al rànquing mundial).


La Flaca

La Flaca: revista liberal y anticarlista o simplement La Flaca, va ser una revista principalment de caràcter satíric, d'una tendència política republicana i federal. El setmanari gràfic, d'unes quatre pàgines, era en castellà, a la venda a Espanya, Ultramar, França i Itàlia, publicada a Barcelona entre el 27 de març de 1869 i el 3 de març de 1876. Atesa la seua ideologia liberal i anticarlina que mostrava a les seues crítiques polítiques, va patir diverses suspensions i, per evitar la censura, es va publicar sota diverses capçaleres: "La Carcajada", "La Risotada", "La Risa", "La Madeja política", "El Lío" i "La Madeja".


Agulles de Travessani

Les Agulles de Travessani, la més alta de 2.733,0 metres d'altura, són un conjunt de roques agudes, d'aquí el nom d"'agulles", que es troben en el terme municipal de la Vall de Boí (Alta Ribagorça), i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.

«Travessani deriva del basc "ata-be-atz-andi", la gran penya sota el port (referint-se al port de Colomers), o bé de "arte-baso-andi", entre grans precipicis».

Es tracta d'una successió de dents de granit: 2536'3, 2588'2, 2599'1, 2636'3, 2659'0, 2684'1 i 2.733'0 metres, que s'aixequen sobtadament conformant la carena que, en direcció nord-nord-est, separa l'oriental Vall de Colieto de la Capçalera de Caldes. Estan situades sobre l'Estany de Travessani, al sud del Pic de Travessani (2754,7 m), que podria ser considerat com la darrera agulla i punt culminant. La proximitat del Refugi Joan Ventosa i Calvell fa que sigui un lloc molt visitat pels practicants de l'escalada.

«La primera ascensió a les crestes meridionals la realitzà en 1919 W.Illges del CEC; les agulles superiors foren superades per primera vegada per A.Oliveras, I.Folch i I.Bultó, del CEC, en 1926».

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Mínias

Segons la mitologia grega, Mínias fou un heroi, fill de Crises i de Crisogenia (o, segons altres, de Posidó i de Cal·lírroe). És l'epònim dels Minies, nom que portaven els habitants d'una regió de Beòcia en temps d'Homer.

Mínias era molt ric, i entre els grecs tenia fama de ser el primer que va voler acumular un tresor. Natural de Tessàlia, emigrà a la Beòcia i allà fundà la ciutat d'Orcomen, sobre la qual regnà.

Casat amb Eurianassa, filla d'Hiperfant, va tenir nombrosos fills. El seu fill gran i el que el succeí en el tron és Orcomen. També tingué a Elara, mare del gegant Tici, fill de Zeus, Aretírea, mare de Fliant, que el tingué amb Dionís i Clímene, que es casà amb Fílac i que va ser l'àvia de Jàson. Va tenir també tres filles anomenades Alcítoe, Leucipe i Leucònoe que, conjuntament, són denominades les Miníades.


Tal·lo

Segons la mitologia grega, Tal·lo fou una de les Hores. Li correspon l'estació en què brollen les plantes.


Curets

Segons la mitologia grega, els Curets, (en grec antic Κουρῆτες) eren la denominació conjunta d'uns esperits que formaven part del seguici de Zeus quan aquest déu era infant a l'illa de Creta.

Hi ha tradicions molt diferents sobre el seu origen. De vegades se'ls identifica amb els curetes d'Etòlia, un poble molt antic esmentat a la "Ilíada". però més freqüentment són considerats fills de Socos i de Combe. Segons aquesta versió, eren set, i originaris d'Eubea, i es deien Primneu, Mimant, Àcmon, Damneu, Ocitous, Ideu i Melisseu. Van ser expulsats pel seu pare d'Eubea i van errar amb la seva mare per diferents parts de Grècia. A Frígia van tenir cura de Dionís, i a l'Àtica van fer cap a la cort del rei Cècrops que els va ajudar a lluitar contra el seu pare Socos i a tornar a la seva pàtria. La seva mare, Combe, era anomenada també Calcis (bronze), perquè es deia que havia inventat les armes de bronze, i els seus fills, els Curets, ballaven colpejant les seves armes contra els escuts de bronze que portaven.

Una altra tradició explicava que els Curets eren fills de Gea, la Terra, o bé de Zeus i d'Hera. O d'Apol·lo i la nimfa Danais, i encara hi ha més versions. També en varia el nombre segons els autors. La llegenda més coneguda en la que intervenen és la que fa referència a la infantesa de Zeus. Estaven instal·lats a Creta, on es dedicaven al culte de Rea. La deessa, després d'infantar Zeus en una cova del mont Ida, el va confiar a la nimfa Amaltea. Però com que Cronos el buscava per menjar-se'l, Amaltea va demanar als Curets que amb les seues danses guerreres impedissin que aquest sentís els plors del petit. Per aquest motiu, són confosos sovint amb els Coribants i amb els Dàctils.

Altres tradicions diuen que els Curets tenien el do de la profecia i que van explicar a Minos com podia tornar a la vida el seu fill Glauc. A petició d'Hera van amagar Èpaf, fill d'Io. Zeus, pare d'Èpaf, enfadat, va fulminar els Curets amb un llamp.


Cléo de Mérode

Cléopâtre-Diane de Mérode (París, 27 de setembre de 1875 - 17 d'octubre de 1966). Fou una ballarina d'origen belga coneguda com a Cléo de Mérode.

Formada a l'escola de ball de l'Òpera de París, aquesta jove noble emprèn una carrera independent internacional a partir de 1898 i balla fins a la Primera Guerra Mundial. Destacà a "l'exposition universelle de París " en 1900 en els «balls cambodjans» i continuarà en escena fins a 1934.

La seva bellesa delicada, fora dels canons del «1900», va ser llegendària, així com els homenatges que va rebre d'alguns cèlebres pretendents, particularment el rei Leopold II de Bèlgica, aventures que relatà a les seves memòries, El Ballet de la meva vida.

Va posar per a l'escultor Alexandre Falguière, per als pintors Degas, Boldini i Henri de Toulouse-Lautrec. El pintor valencià Manuel Benedito li va fer el 1910 un retrat magnífic a París (Madrid, Colección Grupo Santander) i n'hauria estat amant ocasional. La seva imatge captada pels fotògrafs Paul Nadar, fill i successor de Félix Nadar, i Léopold Reutlinger, va estar difosa a escala mundial.

Morta a París, al seu domicili del carrer de Tehéran, va ser inhumada al cementiri del Père-Lachaise.


Pterelau

D'acord amb la mitologia grega, Pterelau (en grec Πτερέλαος), va ser un heroi pertanyent a l'estirp de Perseu. Va ser rei de Tafos, fill de Tafi i nét de Posidó i d'Hipòtoe. Una altra tradició el fa fill de Posidó i d'Hipòtoe.

Pterelau és conegut per la guerra que el va enfrontar amb Amfitrió. L'origen d'aquesta guerra cal buscar-lo en el moment en què els fills de Pterelau van anar a Micenes, a veure el rei Electrió i a reclamar-li el reialme que havia estat del seu besavi Mèstor (un germà d'Electrió). El rei de Micenes va rebutjar la seva reclamació i els joves, en venjança van robar-li els ramats. Els fills d'Electrió els van desafiar a un combat, i tots van matar-se entre ells, excepte Licini, fill d'Electrió i Everes, fill de Pterelau. Electrió va voler anar a lluitar contra Pterelau, però va morir abans d'iniciar la marxa. Amfitrió, casat amb Alcmena, filla d'Electrió, va organitzar l'expedició contra Pterelau.

Existia un oracle que deia que mentre visqués Pterelau ningú no podria conquerir Tafos, la seva pàtria. Pterelau havia rebut per part de Posidó, el do de la immortalitat, o si més no, seria immortal sempre que conservés un rínxol d'or que li creixia al cap. Pterelau estava segur de la seva victòria, però la seua filla Cometo, enamorada del cabdill enemic, li va tallar el rínxol, cosa que provocà la mort de Pterelau i la caiguda del seu regne.


Astíoque

Astíoque (en grec antic Ἀστυόχη), segons la mitologia grega, va ser una princesa d'Orcomen, filla d'Àctor.

Tingué relacions amb Ares i fou mare d'Ascàlaf i de Ialmen.


El Gran Projecte de Topografia Trigonomètrica de l'Índia (en anglès "Great Trigonometric Survey") va ser un projecte de l'organisme Survey of India del Govern Britànic de l'Índia, dedicat a explorar i cartografiar el país, en aquell moment colònia Britànica. Va ser iniciat a començaments del i va durar gairebé tot el segle.

Fou dirigit en les etapes inicials per William Lambton, i posteriorment per George Everest. Entre els molts èxits del projecte hi ha la demarcació del territori britànic de l'Índia, i la localització i mesurament de les muntanyes més altes de l'Himàlaia: Everest, K2, i Kanchenjunga. L'enquesta va tenir, també, un impacte científic enorme, ja que era responsable del primer mesurament exacte d'una secció d'arc d'un paral·lel terrestre i el mesurament de l'anomalia geodèsica de la Terra.


The Scarecrow

The Scarecrow és un tema del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. La cançó fou escrita per Syd Barrett. Apareix en l'àlbum "The Piper at the Gates of Dawn" i també en la cara B del single See Emily Play. Aquesta cançó parla sobre l'existencialisme.


La Mancomunitat Intermunicipal Quart-Benager és una mancomunitat de municipis de la comarca de l'Horta Oest (País Valencià). Aglomera 7 municipis i 229.682 habitants, en una extensió de 137,60 km². Actualment (2007) la mancomunitat és presidida per Carmen Martínez Ramírez, del PSPV-PSOE i regidor de l'Ajuntament de Quart de Poblet.

Les seues competències són:
* Centre de Formació Professional
* Desinfecció i desinfectació
* Extinció d'incendis
* Neteja viària i recollida de fem
* Seguretat

Els pobles que formen la mancomunitat són:
* Alaquàs
* Aldaia
* Quart de Poblet
* Xirivella
* Manises
* Mislata
* Torrent


El Mirall

El Mirall (en rus "Зеркало" - "Zérkalo") és una pel·lícula soviètica del 1975 dirigida per Andrei Tarkovski.


Tales of Mystery and Imagination

Tales of Mystery and Imagination fou el primer àlbum de The Alan Parsons Project, gravat als estudis Abbey Road i publicat el maig de 1976. La base d'aquest àlbum va ser escrita per Eric Woolfson abans de conèixer Alan Parsons. Eric Woolfson va voler captar musicalment les sensacions que havia experimentat llegint Edgar Allan Poe. Un cop va conèixer Parsons, Wolfsoon decidí oferir-li el material amb l'objectiu d'aprofitar el seu talent com a enginyer de so i d'aquesta fusió en va sorgir el grup i alhora, el seu primer treball.

El so avantguardista d'aquest àlbum va sorprendre la crítica tot i que va ser rebut amb opinions oposades. Mentre alguns crítics l'aplaudien, d'altres com la revista Rolling Stone considerava que els lectors d'Edgar Allan Poe se sentirien defraudats - «"devotees of Gothic literature will have to wait for someone with more of the macabre in their blood for a truer musical reading of Poe's often terrifying works"». («"Els devots de la literatura Gòtica hauran d'esperar algú amb més sang macabra per a una veritable interpretació musical dels sovint terrorífics treballs de Poe"»).

Com que el material de Woolfson existí prèviament a la formació del grup, moltes foren les persones que participaren en la gravació de les cançons. Hi participaren diferents enginyers, cantants i músics coneguts d'Alan Parsons i d'Eric Woolfson. Tres dels més importants col·laboradors, David Patton, Ian Barnison i Stuart Tosh provenien del grup Pilot, grup amb el qual Alan Parsons va col·laborar prèviament.

L'àlbum "Tales of Mystery and Imagination" assolí la posició 38 a la llista d'àlbums pop de la revista Billboard, la llista més prestigiosa del món de la música. La cançó "The System Of Doctor Tarr And Professor Fether" (El sistema del Dr. Tarr i el professor Fether) arribà al número 37 en la llista de singles de Pop. La cançó "The Raven" (El corb), possiblement la que s'ha fet més popular del disc i una de les peces més aclamades als concerts d'Alan Parsons, només va arribar al número 80.

El preludi de la cançó "The Fall of the House of Usher" (La caiguda de la casa d'Usher) està basat en un fragment de l'òpera "La chute de la maison Usher" de Claude Debussy.

L'any 1987 Parsons va remesclar l'àlbum amb alguna nova instrumentació, i hi va afegir narracions d'Orson Welles. Al CD s'hi especifica que Welles mai va conèixer en persona ni a Parsons ni a Woolfson, però els va enviar una cinta amb les veus.


Turc per principiants

Turc per principiants (en alemany: "Türkisch für Anfänger") és una sèrie de televisió alemanya creada per Bora Dağtekin i emesa al canal Das Erste, proragonitzada per Josfine Preuß i Elyas M'Barek. Es va estrenar el 14 de març de 2006 i es va acabar el 12 de desembre de 2008 després de tres anys d'emissió i 52 capítols.

A Catalunya, la sèrie es va emetre inicialment al canal K3 i es va emetre al Canal 3XL poc abans de la seva desaparició.


Enrico Berlinguer

Enrico Berlinguer (IPA ) (25 de maig de 1922 – 11 de juny de 1984) va ser un polític italià, secretari general del Partit Comunista Italià (PCI) des de 1972 fins a la seva mort.


Frank Elmore Ross

Frank Elmore Ross (2 d'abril de 1874 – 21 de setembre de 1960) fou un astrònom i físic estatunidenc. Nat a San Francisco, Califòrnia. L'any 1901 rebé el seu doctorat de la Universitat de Carolina. En el 1905 esdevingué director de l'estació de l'Observatori Internacional de la Latitud a Gaithersburg, Maryland. El 1915 aconseguí una plaça de físic a la Companyia Eastman Kodak a Rochester, de Nova York. Acceptà un càrrec a l'observatori Yerkes l'any 1924 on treballà fins a la jubilació el 1939.

El seu treball de més importància fou el càlcul de la primera òrbita fidedigna de la lluna de Saturn Febe el 1905. També calculà les òrbites dels satèl·lits de Júpiter Himalia i Elara. Treballant a l'Eastman Kodak investigà les emulsions fotogràfiques i dissenyà lents d'angle ample per a ús astronòmic.

A l'Observatori Yerkes fou successor d'E. E. Barnard, heretant la col·lecció de plaques fotogràfiques de Barnard. Ross decidí repetir la mateixa sèrie d'imatges i comparar els resultats amb un comparador de llampada. Fent això descobrí més de 400 estrelles variables i més de 1.000 estrelles amb moviment propi. Algunes estrelles amb moviment propi elevat resultaren ser molt més a prop, i moltes d'aquestes estrelles (com a Ross 154) són encara més amplament conegudes pel nombre de catàleg que ell els hi donà.

Durant l'oposició de Mart l'any 1926 va fotografiar el planeta en diferents colors, usant el telescopi de 60 polzades de l'Observatori de Mount Wilson. L'any següent obtingué imatge en ultraviolat de Venus, que mostraren l'estructura de la coberta de núvols per primera vegada.

El cràter marcià Ross fou anomenat en el seu honor, i el cràter lunar Ross fou conjuntament anomenat en el seu honor i de James Clark Ross.


Messier 41

Messier 41 (M 41 o NGC 2287) és un cúmul obert en la constel·lació Ca Major. Possiblement conegut per Aristòtil al voltant de 325 aC. Va ser descobert per Giovanni Battista Odierna abans de 1654, però els seus descobriments van romandre desconeguts fins al 1980. Va ser descobert independentment el 1702 per John Flamsteed i el 1749 per Guillaume Le Gentil. Charles Messier el va catalogar el 1765.

M41 conté unes 100 estrelles. Entre aquestes hi ha diverses gegants vermelles, i la més brillant és de tipus espectral K3, de magnitud aparent de +6,9, i situada prop del seu centre. S'estima que el cúmul s'allunya de nosaltres a uns 23,3 km/s. El diàmetre del cúmul està entre 25 i 26 anys llum de longitud. La seva edat està estimada entre 190 i 240 milions d'anys. El cúmul es troba a 2.300 anys llum del sistema solar.


Juan María Bandrés Molet

Juan María Bandrés Molet (Sant Sebastià, 12 de febrer de 1932 - 28 d'octubre de 2011) fou un advocat i polític basc, senador de les Corts Constituents de 1977 i diputat pel partit Euskadiko Ezkerra les tres legislatures següents, des de 1979 a 1989. Nacionalista basc d'esquerres i actiu defensor dels drets humans tant com advocat com polític, estava retirat des de feia anys degut a una greu malaltia cerebral.


Esteban Urkiaga Basaraz

Esteban Urkiaga Basaraz, més conegut per Lauaxeta (Laukiz, 3 d'agost de 1905 - Vitòria, 25 de juny de 1937) va ser un poeta i periodista basc. El seu pseudònim prové de la contracció del nom del baserri on va néixer, "Lau Haizetara" (que significa literalment "als quatre vents", és a dir, "en totes direccions"). Resident des de molt petit a Mungia, es va formar amb els jesuïtes a Durango, Azpeitia i Oña, llocs en els quals va tenir el primer acostament cap a l'euskera i va conèixer altres destacats autors, com Andima Ibiñagabeitia i Pío Montoya.

La seva primerenca vocació religiosa el va fer arribar al noviciat, però el va abandonar per dedicar-se al periodisme i la literatura. Va ingressar en el Partit Nacionalista Basc, on es va fer càrrec de diverses publicacions en euskera. El seu primer llibre de poemes, "Bide barrijak" ("Nous camins"), va veure la llum en 1931 i, en 1935, "Arrats beran" ("En caure la tarda"), obres ambdues en les quals va abandonar la tradició romàntica dels poetes bascos tradicionals. També va desenvolupar una important tasca de traducció de les obres clàssiques i de les avantguardes europees a l'euskera, inclosos alguns llibres de Federico García Lorca. Va escriure algunes obres de teatre, com "Asarre aldija" (L'empipament) i "Epalya" (El veredicte). Va ser cofundador de l'Acadèmia Basca.

En esclatar la Guerra Civil i aprovar-se l'Estatut d'Autonomia del País Basc, va col·laborar amb el Govern d'Euzkadi, ocupant-se de tasques de propaganda al capdavant de diverses publicacions, i va ser comandant d'Intendència de l'Eusko Gudarostea, servint a Bilbao, on va destacar per haver ocultat a alguns sacerdots que fugien de la repressió anticlerical dins de la zona republicana. També en aquesta època, va ser el creador de la paraula "Ertzaiña" ("atenció del poble") per designar la nova policia basca. El 29 d'abril de 1937 es va dirigir a Gernika com a intèrpret per mostrar a uns corresponsals de guerra francesos de "La Petite Gironde" els efectes del bombardeig de la ciutat per la Legió Còndor. Va ser capturat per les tropes franquistes, sotmès a Consell de guerra i condemnat a mort. Va ser afusellat al cementiri de Santa Isabel de Vitòria dos mesos després, tot i les gestions del Govern d'Euzkadi per intentar el seu bescanvi per un altre presoner.


Àngel Reig Sànchez

Àngel Reig Sànchez (Gandia, 1986), més conegut com a Àngel de Murla, és un jugador professional de pilota valenciana, "rest" en la modalitat d'Escala i corda i Galotxa, la seva principal pegada es bot i braç i fer el rebot.

Posteriorment s'especialitzaria com a banca en la modalitat de llargues, consolidant-se com un dels millors jugadors en la treta.

Va debutar al trinquet d'Alginet.


Rosci Règul

Rosci Règul (en llatí "Roscius Regulus") va ser un magistrat romà del . Formava part de la gens Ròscia, una antiga gens romana d'origen plebeu.

Va ser cònsol sufecte en el lloc d'Aule Cecina Aliè, únicament per un dia, l'any 69, l'any dels quatre emperadors. En parla Tàcit.


Benidorm Club de Futbol

El Benidorm Club de Futbol va ser un club de futbol de la ciutat de Benidorm, (la Marina Baixa, País Valencià). Va ser fundat el 1964. El seu estadi va ser el "Guillermo Amor", antigament conegut com a "Estadi Municipal de Foietes". Va jugar diverses temporades al grup III de la Segona B i en la Tercera Divisió.

L'entitat va desaparèixer el 2011, després de 47 anys d'història.


Francesc Xavier Puchol i Ruiz

Francesc Xavier Puchol i Ruiz (Vinalesa, 11 de desembre de 1960) és un pilotaire valencià conegut com a Puchol, en l'actualitat ja no és un professional però continua participant en competicions d'aficionats o en exhibicions amb altres antigues figures reconegudes. Ha sigut membre de la Selecció Valenciana de Pilota, sent campió del món de llargues en 1996 i 1998, i subcampió del món en 1999.

Puchol va tindre els primers contactes amb la "pilota" a un frontó que actualment encara es conserva a la seua localitat natal, Vinalesa, concretament en un bar. Prompte destacà en l'equip de galotxa, i més tard passà a jugar als trinquets, en els quals destacaria com a "dauer" d'Escala i corda. Durants els anys 90 va destacar com un dels millors jugadors del moment. En 1993 va ser finalista de la Lliga Professional, perdent la final per 60-55 contra Pigat II.

El final de la seua carrera esportiva, al voltant dels 40 anys, ha estat marcada per la participació en l'equip de llargues del Poble Nou de Benitatxell com a "banca". Malgrat la seua edat, ha guanyat diversos campionats de frontó enfrontant-se a jugadors molt més joves que ell.

Va destacar pel seu poderiu físic, la seua esquerra i el seu cop de "bragueta". Al frontó és conegut per la seua treta ben col·locada. A més, va arribar a jugar en tornejos internacionals.

El seu fill Xavier continua la nissaga com a Puchol II.


André Breton

André Breton (Tinchebray, Orne, 19 de febrer del 1896 - París, 28 de setembre del 1966), va ser un escriptor francès, conegut com el principal impulsor del moviment surrealista.