(639) Latona

(639) Latona és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 19 de juliol de 1907 per Karl Julius Lohnert des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.
Està nomenat per Latona, nom en llatí de la mare d'Apol·lo i Artemisa.
Forma part de la família asteroidal d'Eos.


(876) Scott

(876) Scott és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 20 de juny de 1917 per Johann Palisa des de l'observatori de Viena, Àustria.
Està nomenat en honor d'I. Scott, qui durant anys va ajudar al personal de la universitat de Viena.
Forma part de la família asteroidal d'Eos.


Primera batalla de Cobadin

La Primera batalla de Cobadin, també coneguda com la Primera batalla de la línia Rasova - Cobadin - Tuzla, va ser una batalla que es va lliurar del 17 al 19 de setembre de 1916 al Front de Romania de la Primera Guerra Mundial, entre el 3r Exèrcit Búlgar i l'exèrcit de Dobrogea romanès-rus.

La batalla va acabar amb la victòria tàctica dels Aliats i va obligar a les Potències Centrals a aturar la seva ofensiva i assumir una postura defensiva fins a mitjans d'octubre.

El flanc dret de les forces dels Aliats va ser recolzat per la flotilla del Danubi de l'Armada romanesa, formada principalment per quatre monitors fluvials de la classe Brătianu. Aquests vaixells de guerra van bloquejar amb mines els sectors fluvials de Silistra, Ostrov i Gura Borcea, van protegir l'evacuació de Silistra el 8 de setembre, van atacar els combois terrestres enemics i van destruir les bateries enemigues.


(2852) Declercq

(2852) Declercq és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides, descobert el 23 d'agost de 1981 per Henri Debehogne des de l'Observatori de la Silla, Xile. Designat provisionalment com 1981 QU2. Va rebre el seu nom en homenatge a "Declercq" esposa del descobridor. Aquest asteroide forma part de la família Astrid d'asteroides.


Josep Llimona i Bonafont

Josep Llimona i Bonafont (Barcelona 1825 - 28 de gener de 1889) Fill de Josep Llimona i Francisca Bonafont, fou un emprenedor i industrial català del segle XIX.

Fou el pare dels artistes Josep Llimona i Bruguera i Joan Llimona i Bruguera, i de l'empresari Alfons. Era l'avi de les també artistes Mercè Llimona i Raymat, Núria Llimona i Raymat, i Maria Llimona i Benet, i de l'artista Rafael Llimona i Benet.


Expedició 42

LExpedició 42 va ser la 42a estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional. Va començar el 10 de novembre de 2014 amb el desacoblament de la Soiuz TMA-13M, tornant la tripulació de l'Expedició 41 cap a la Terra i va acabar amb el desacoblament de Soiuz TMA-14M el març de 2015.


Expedició 46

LExpedició 46 va ser la 46a estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional.

Serguei Vólkov, Mikhaïl Kornienko i Scott Kelly van ser transferits de l'Expedició 45, els dos últims com a part de la seva estada d'un any a bord de l'EEI. L'expedició 46 va començar amb la partida de la Soiuz TMA-17M l'11 de desembre de 2015 i finalitzada a la sortida de la Soiuz TMA-18M l'1 de març de 2016, i la tripulació de la Soiuz TMA-19M van ser transferits a l'Expedició 47. L'expedició té el primer astronauta britànic de l'ESA (Tim Peake) en visitar l'Estació Espacial Internacional (EEI).


REAPER

REAPER (un acrònim d'Entorn Ràpid per Producció d'Àudio, Enginyeria, i Enregistrament) és un programari d'enregistrament i una estació de treball d'àudio digital creada per Cockos. La versió actual està disponible per Windows de Microsoft (XP i més nou) i macOS (10.5 i més nou) – les versions de beta estan també disponible per Linux. REAPER actua com a amfitrió a la majoria de plug-ins de diferents formats (com VST i AU) i pot importar tota mena de mitjans de comunicació, incloent vídeos. REAPER i el seu paquet de plug-ins estan disponible en format de 32-bit  i 64-bit.

* Reaper tutorial database


Pèire Pessamessa

Pèire Pessamessa (Marsella, 10 de desembre de 1931 - 9 de desembre de 2018) va ser un escriptor, polític i narrador contemporani en occità, autor d'una nova via en la prosa provençal.


Laura Gómez Ropiñón

Laura Gómez Ropiñón (València, 19 d'abril de 1984) és una esportista que competeix en judo, en la categoria de –52 kg, guanyadora d'una medalla de bronze en el Campionat Europeu de Judo de 2013. És llicenciada en ADE i milita al València Club Judo on son pare és entrenador. L'any 2012 es va quedar a portes dels Jocs Olímpics de Londres per decisió de la federació i l'any 2016 acudirà als Jocs de Rio, essent la seua primera participació olímpica. És la parella del també judoca Sugoi Uriarte i viuen a L'Eliana


Govern de Moscou

Govern de Moscou (en rus: Правительство Москвы), és el màxim òrgan executiu de l'autoritat estatal de Moscou. El Govern de Moscou està encapçalada pel funcionari més alt de la ciutat de Moscou, és a dir, l'Alcalde de Moscou.

Els membres del Govern de Moscou són l'alcalde de Moscou, els tinents d'alcalde de Moscou al Govern de Moscou i els ministres del Govern de Moscou. El Govern de Moscou emet ordres (ordres del Govern de Moscou) que es va signar per l'Alcalde de Moscou. El Govern de Moscou té personalitat jurídica. Estructura i funcionament del Govern de Moscou són establerts per la llei de Moscou, adoptada per Duma de Moscou.

D'acord amb la Constitució de la Federació de Rússia, Moscou és un subjecte independent de la Federació Russa, l'anomenada ciutat d'importància federal.


Fileci

Fileci (en grec antic Φιλοίτιος), va ser un personatge de l"Odissea", l'encarregat dels ramats d'Odisseu, juntament amb Eumeu i Melanti. Eumeu s'encarregava dels porcs, Melanti de les cabres i Fileci del bestiar gros. Fileci, com Eumeu i a diferència de Melanti, es manté fidel al record d'Odisseu i n'espera el retorn. Es lamenta moltes vegades dels estralls que fan els pretendents al palau d'Itaca. Quan Odisseu es va presentar disfressat de pidolaire el va acollir tot i que no l'havia reconegut. Més endavant l'ajuda a desfer-se dels pretendents. Va matar Pisandre i Ctesip, i va rebre l'encàrrec d'Odisseu, junt amb Eumeu, de castigar Melanti.


Màrius Vilatobà Ros

Màrius Vilatobà Ros (Sabadell, 1907 - Mèxic, 1969) fou un pintor nascut a Sabadell, fill del fotògraf Joan Vilatobà Fígols.


Jean-Baptiste Thorn

Jean-Baptiste Thorn (Remich, 17 de març de 1783 - Mons, 23 de març de 1841) va ser un jurista i polític luxemburguès que va ocupar càrrecs tant a Luxemburg com a Bèlgica durant i immediatament després de la Revolució belga.

Va ser membre del Congrés Nacional de Bèlgica (1830 a 1831), el cos revolucionari encarregat de redactar la nova Constitució de Bèlgica, i va ocupar el càrrec de governador de les províncies belgues de Luxemburg (1830-1.836) i Hainaut (1836 - 1841).

Després de la Revolució, Thorn va tornar al Gran Ducat de Luxemburg, on es va convertir en un regidor al Consell comunal de la ciutat de Luxemburg.


Rastow

Rastow és un municipi a l'estat alemany de Mecklemburg-Pomerània Occidental.

A la fi del 2013 comptava amb 1879 inhabitants. a una superfície de 51,66 quilòmetres quadrats. És el municipi més poblat de l'amt de Ludwigslust-Land. És regat pels rius Streubach i Kraaker Mühlenbach, que pertanyen a la conca del Sude. El punt culminant és el "Mühlenberg" (mont del Molí) de 56 metres sobre el nivell del mar.

L'estació va ser desafectada el 2013 i l'edifici venut a una empresa privada, malgrat els esforços del consistori que volia adquirir-lo per a instal·lar-hi un museu de la història local. Continua tenint una parada sense personal a la línia del ferrocarril R2 Wismar-Berlín-Cottbus. Rastow es troba al marge de la regió de protecció paisagistíca del Lewitz.

Els primers esments escrits de Rastow i de Kraak daten del 1227, de Fahrbinde del 1333. Kraak va ser una comenda de l'Orde de Sant Joan, del qual la creu en l'actualitat fa part de l'escut municipal. L'església en gòtic de maons del segle XIV és l'únic relicte d'aquesta època. L'antiga Cooperativa de producció agrícola (LPG-Rastow) va ser transformada en Casa de Cultura "(Kulturhaus)". Kraak va fusionar l'1 de gener del 1974 i Fahrbinde l'1 de gener del 2005. Des del 1990 va ser la seu administrativa de l'amt de Rastow que el 2005 va fusionar amb l'amt de Ludwigslust-Land.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Maranta arundinacea

Maranta arundinacea és una espècie de planta perenne del gènere Maranta, originària de la conca del riu Orinoco, d'hàbitat de selves. Els seus rizomes donen un midó fàcil de digerir. Aquesta espècie no ha de confondre's amb les spp. de "Sagittaria" també amb arrels comestibles.

La planta s'ha naturalitzat a Florida, i és molt conreada en les Antilles (Jamaica i San Vicente i les Granadines), Austràlia, Sud-est asiàtic, i el sud i l'est d'Àfrica. A causa d'això, Napoleó va suposar que la raó real perquè els britànics estimessin la maranta, era per les seves colònies.


(434326) 2004 JG6

(434326) 2004 JG6 és un asteroide Atira, és a dir, la seva òrbita està totalment continguda a l'interior de l'òrbita de la Terra. Va ser el segon cos d'aquesta classe a ser descobert després de (163693) Atira. Va ser descobert l'11 de maig de 2004 per Brian A. Skiff, dins del projecte LONEOS dut a terme en l'Observatori Lowell, en Flagstaff, Arizona, als Estats Units d'Amèrica.

És l'asteroide de menor període orbital conegut, menor fins i tot que el de Venus, la qual cosa el fa ser el segon objecte del sistema solar més proper al Sol darrere de Mercuri. No obstant això, la seva òrbita és tan excèntrica que talla tant a l'òrbita de Venus com a la de Mercuri i arriba a apropar-se al Sol (periheli) a menys de 30 milions de quilòmetres (0,298 ua).


(33750) Davehiggins

(33750) Davehiggins és un asteroide del cinturó principal d'asteroides descobert el 6 de setembre de 1999, a Fountain Hills (Arizona, EUA) per Charles W. Juels. Presenta una òrbita caracteritzada per un semieix major de 2,79 UA, una excentricitat de 0,32 i una inclinació de 32,7° pel que fa a l'eclíptica.


(2045) Peking

(2045) Peking és un asteroide del cinturó principal descobert el 8 d'octubre de 1964 a l'Observatori de la Muntanya Porpra a Nanquín, la Xina. Va ser batejat així en referència a Pequín, capital de la República popular de la Xina.


(32326) 2000 QO62

(32326) 2000 QO62 és un asteroide del cinturó principal. Posseeix una excentricitat de 0.18615320 i una inclinació de 14.08968º. Va ser descobert el dia 28 d'agost de 2000 pel LINEAR a Socorro Nou Mèxic. Amb un diàmetre estimat de 6 km, és el més gran de la família Juno, a part del mateix Juno.


Crida per Sabadell

La Crida per Sabadell és una coalició electoral articulada a Sabadell (Vallès Occidental) per a les eleccions municipals de 2015. Nascuda com a moviment assembleari d'esquerres de la ciutat, cristal·litzà les aliances del Moviment Popular de Sabadell i les assemblees locals dels partits Entesa per Sabadell i Candidatura d'Unitat Popular (CUP). El seu cap de llista fou Maties Serracant, que va ser l'alcalde de Sabadell des del 25 de juliol de 2017 fins al 15 de juny de 2019, quan va ser substituït per la socialista Marta Farrés.

El grup es va crear a finals del 2014. Als comicis municipals de 2015 va presentar una candidatura encapçalada per Maties Serracant i va obtenir 11.110 vots i 4 regidors. Posteriorment va pactar amb ERC la formació del nou govern de la ciutat, que substituiria el del PSC, partit que havia governat la ciutat ininterrompudament des de l'any 1999. Els moviments que formen la Crida per Sabadell s'havien destacat per la ferma oposició a l'alcalde socialista Manuel Bustos i el seu estil de governar la ciutat, que relacionaven amb el clientelisme i la corrupció, i que hom va batejar com «estil Bustos».

L'1 de juny de 2016, l'aleshores tinent d'alcalde i regidor d'urbanisme per la Crida per Sabadell, Maties Serracant, va renunciar als seus càrrecs de govern quan un jutge va comunicar-li que seria investigat. L'origen de la investigació era una denúncia per presumpte tràfic d'influències interposada pel regidor del PSC Josep Ayuso i una funcionària de l'Ajuntament. Serracant havia autoritzat la cessió de l'edifici annex de Cal Balsach a un grup d'entitats veïnals de la Creu Alta, fet que segons els denunciants comportava diverses irregularitats. La cessió ja havia estat aprovada prèviament pel ple municipal quan Ayuso era membre del govern municipal del PSC.

A finals de desembre del mateix any, Serracant va anunciar que es reincoporava a la seva funció de tinent d'alcalde de territori i sostenibilitat malgrat no haver declarat encara davant el jutge. El polític considerava que la denúncia havia format part d'una «trampa política» i el seu partit en va decidir en assemblea la reincoporació al govern municipal. Pocs mesos després, el maig de 2017, el PSC va anunciar que es retirava del procés judicial i que no es presentaria com a acusació particular.

Tal com es va pactar en l'acord de govern de 2015, al cap de dos anys de govern d'Esquerra havia de cedir l'alcaldia a un altre dels integrants del pacte. Es va produir una llarga negociació on la formació local Unitat pel Canvi (formada per ICV-EUiA i Podem) també reclamava l'alcaldia, en ser la força més votada en les eleccions. Per una altra banda, Esquerra tenia reticències a cedir l'alcaldia a Unitat pel Canvi, en relació a la celebració del referèndum per la independència. Finalment es va acordar cedir l'alcaldia a Maties Serracant, cap de llista de la Crida.


Hotel Ryugyong

LHotel Ryugyong (en coreà: 류경호텔) (també anomenat Ryu-Gyong o Yu-Kyung) és un gratacel de 105 plantes en forma de piràmide situat en la ciutat de Pyongyang (Corea del Nord). La construcció es va iniciar el 1987 però es va aturar el 1992 després de la caiguda de la Unió Soviètica. La construcció va iniciar-se de nou el 2008 i es va completar l'exterior el 2011, però la inauguració va haver de posposar-se. L'edifici està dissenyat per un ús mixt que inclou un hotel. El seu nom en coreà significa "capital dels salzes", un dels antics noms de la ciutat.


Davide Martinelli

Davide Martinelli (Brescia, 31 de maig de 1993) és un ciclista italià, professional des del 2016. Actualment corre a l'equip Quick-Step Floors. Combina el ciclisme en pista amb la carretera. En el seu palmarès destaquen tres campionats nacions de contrarellotge sub-23 i una etapa a la Volta a Polònia de 2016


María Cora Muñoz Raga

María Cora Muñoz Raga, també coneguda com a Cora Raga (Vilamarxant, Camp de Túria, 9 de gener de 1893 - Barcelona, 3 de desembre de 1980) fou una mezzosoprano valenciana.

Nascuda a Vilamarxant (València) el 1893, va morir a Barcelona el 1980. Va estudiar a Milà i va ser una de les mezzosopranos espanyoles més famoses en la dècada dels anys vint i trenta, dotada d'una gran capacitat interpretativa i d'un ampli registre de veu. Va realitzar el seu debut en el teatre Fuencarral de Madrid el 1923 amb l'òpera "Aida", i un dels seus majors èxits va ser la interpretació de "la Beltrana" a la sarsuela "Doña Francisquita," d'Amadeu Vives, estrenada al teatre Apolo de Madrid el 17 d'octubre de 1923. També va ser la primera cantant que va interpretar l'himne regional de València.

El 16 de febrer de 1933 va fer el seu debut al Gran Teatre del Liceu de Barcelona com "la Beltrana," en la tercera interpretació d'aquella temporada de "Doña Francisquita" al Liceu. L'obra s'havia representat per primer cop al Liceu el 7 de febrer, amb la participació en aquest paper d'una altra valenciana, Selica Pérez Carpio.

L'any 1936 triomfava a València i contínuament participava en festivals benèfics. En el periòdic de la CNT, "Fragua Social", l'11 de setembre de 1936, es recollia la notícia d'un espectacle en benefici de les milícies, amb la participació de l'eminent tiple Cora Raga, que era el seu nom artístic. Un any després, en benefici de la Creu Roja, va interpretar "La Dolorosa" en el teatre Apolo de Madrid. Durant 1938 va interpretar un repertori de les millors sarsueles per a l'Ajuda al Combatent, i va participar en un festival pro-campanya d'hivern, al teatre Líric de València.

En la seva carrera va recórrer pràcticament tots els teatres espanyols, arribant amb gran èxit als escenaris dels teatres Apolo, Calderón, Victòria i el teatre de la Zarzuela de Madrid. En la Guerra Civil va actuar amb la Compañía de Arte Lírico Español. El 1940 es va traslladar a Barcelona. Ja no va tornar a cantar, però tocant el piano, va continuar la seva estreta relació amb la música.


Mike D'Antoni

Mike D'Antoni és un exjugador i entrenador de bàsquet.

Durant la dècada dels anys 70 va ser jugador de la NBA i la ABA i, posteriorment, va jugar al bàsquet a Itàlia.

Com a entrenador ha sigut entrenador 8 anys a la lliga italiana de bàsquet i a l'NBA ha sigut entrenador principal dels Phoenix Suns (2004-2008) i dels Los Angeles Lakers.

En la seva primera temporada amb els Phoenix Suns va ser escollit millor entrenador de l'any de l'NBA. Amb els Suns va arribar a dos finals de la Conferència Oest.

També ha sigut entrenador assistent de la selecció estatunidenca de bàsquet, amb la qual va guanyar dues medalles d'or en els Jocs Olímpics de Pequín 2008 i en els Jocs Olímpics de Londres 2012.

El juny de 2016 els Houston Rockets van fer pública la contractació de D'Antoni com a nou entrenador de l'equip.

El 2008 va ser escollt entre els 50 grans contribuïdors de la història de l'Eurolliga.


(941) Murray

(941) Murray és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Johann Palisa en 1920 des de l'observatori de Viena, Viena (Àustria).

Porta el seu nom en honor a l'humanista britànic Gilbert Murray (1866-1957).

La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d' 1,24363 UA. El seu TJ és de 3,294 .

Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren una variació de lluentor de 11,55 de magnitud absoluta.


Federació Europea de Periodistes

La Federació Europea de Periodistes és una branca de la Federació Internacional de Periodistes. És la major organització de periodistes a Europa i representa prop de 320.000 periodistes de 40 països. Té la seu a Brussel·les. Es va crear el 1994 en el marc de la constitució de la Federació Internacional de Periodistes per representar els interessos dels sindicats i associacions de periodistes europeus.

Coordina les activitats dels sindicats afiliats a la Federació Internacional de Periodistes a Europa amb un enfocament en el desenvolupament i la promoció dels interessos comuns en l'àmbit de la política social, econòmica, cultural i mitjans de comunicació. Vol protegir i defensar la llibertat d'expressió i d'informació, així com els drets humans dels periodistes i :lluitar «pels drets socials i professionals dels periodistes que treballen en tots els sectors dels mitjans de comunicació».

És reconeguda per la Unió Europea, el Consell d'Europa i la Confederació Europea de Sindicats com a representant de la veu dels periodistes a Europa.


La boda camperola

La boda camperola (en neerlandès, "De Boerenbruiloft") és una pintura de gènere de Pieter Brueghel el Vell, actualment ubicada en el Museu d'Història de l'Art de Viena, Àustria. Es tracta d'un oli sobre fusta amb unes dimensions de 114 centímetres d'alt i 164 d'ample. Va ser executada l'any 1568.


Rudi García

Rudi García (nascut el 20 de febrer de 1964) és un exfutbolista i actualment entrenador de l'Olympique de Marsella. Abans entrenava a la Roma (Itàlia), però va ser destituït.


Ricard Sentandreu Sebastian

Ricard Sentandreu Sebastian, conegut simplement com a Ricard (Castelló de la Ribera, 10 de juliol de 1988) és un jugador de pilota valencià. És Llicenciat en Ciències de l'Activitat Física i l'Esport per la Universitat de València i entre 2014 i 2018 va ser el coordinador del diari digital de pilota valenciana Pilotaviu.

Va debutar el 6 d'octubre de 2004 al trinquet "El Zurdo" de Gandia. Ha estat membre de la selecció valenciana Sub-21. El 2008 va ser campió individual de raspall Sub-23.

Ha estat tres voltes campió Interuniversitari de Raspall, el 2010, 2011 i 2013, campió professional de raspall de la Mancomunitat de la Safor el 2012 i 2014 i campió del primer "Savipecho" en modalitat de raspall en 2013. En 2016 es va proclamar campió, juntament amb Sanchis de Montesa i Roberto d'Alzira, de la XXIII Lliga Professional de Raspall.


Teanira

Teanira (en grec antic Θεάνειρα), va ser, segons la mitologia grega, una dona troiana capturada per Hèracles quan aquest heroi va conquerir Troia per primera vegada.

La noia li va correspondre a Telamó quan es van repartir el botí. Aquest heroi s'uní amb ella. Quan Teanira estava embarassada, va aconseguir fugir i va arribar a la ciutat de Milet, on el rei Aríon la va acollir amb benevolència, es va casar amb ella i va educar el fill que duia, que després va ser l'heroi Tràmbel.


Universal Windows Platform

Universal Windows Platform, o UWP, és una plataforma homogènia d'arquitectura d'aplicacions introduïda primer en Windows 10. Aquesta suporta el desenvolupament d'aplicacions Windows utilitzant C++, C#, VB.NET, o XAML. La API està implementada en C++, i està suportat en C++, VB.NET, C#, i JavaScript. Dissenyat com a una extensió de la plataforma Windows Runtime primer introduït a Windows Server 2012 i Windows 8, les UWP permet als desenvolupadors crear i distribuir aplicacions de Windows Universals en totes les plataformes de Microsoft que donin suport UWP.


(202) Criseida

(202) Criseida és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i que va ser descobert per Christian Heinrich Friedrich Peters l'11 de setembre de 1879 des de l'observatori Litchfield de Clinton, Estats Units d'Amèrica.
Està anomenat així per Criseida, un personatge de la mitologia grega.

Chryseïs orbita a una distància mitjana de 3,07 ua del Sol, i pot allunyar-se'n fins a 3,383 ua. Té una inclinació orbital de 8,855° i una excentricitat de 0,1018. Triga 1965 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.


Moïse et Pharaon

Moïse et Pharaon, ou Le passage de la Mer Rouge (títol original en francès; "Moisès i Faraó, o El creuament del mar Roig") és una òpera en quatre actes amb música de Gioacchino Rossini i llibret en francès de Luigi Balocchi i Étienne de Jouy. Es va estrenar a París el 26 de març de 1827 a l'Òpera de París.

Amb "Moïse et Pharaon", que va aprofitar una egiptologia en voga durant el Primer Imperi, el compositor de 32 anys, autor ja d'una trentena òperes. És una ampliació que va fer Rossini de l'òpera "Mosè in Egitto". Un nou llibret, el canvi de nom de certs personatges, una mica de música nova, un ballet i la reordenació de la música original són els ingredients d'aquesta nova versió. La pregària de Moisès de l'Acte IV és tan sensible i tan ple d'emoció que va acompanyar al compositor a la basílica de la Santa Creu de Florència el 1887, al seu retorn a Itàlia, vint anys després de la seva mort.


Juancho Hernangómez

Juan Alberto Hernangómez Geuer, més conegut com a Juancho Hernangómez (Madrid, ) és un jugador de bàsquet espanyol que milita als Denver Nuggets de l'NBA. Amb 2,06 d'alçada el seu lloc natural a la pista és el d'aler pivot.

És el germà petit del també jugador de bàsquet de l'NBA Willy Hernangómez (n. 1994).


Índex Global d'Esclavitud

LÍndex Global d'Esclavitud (de l'anglès Global Slavery Index) és un rànquing anual de les condicions d'esclavitud dels estats de tot el món (el 2013 n = 162, el 2014 i 2016 n = 167), publicat per la "Walk Free Foundation". El 2013, el primer Índex Global d'Esclavitud, ja va incloure informació sobre la prevalença, vulnerabilitat i les respostes governamentals a nivells dels estats. El 2013 el mateix índex ja es calculà sobre la base d'una mesura combinada de tres factors:
* La prevalença estimada de l'esclavitud actual per la població (utilitzant fonts de dades primàries i secundàries).
* Una mesura del matrimonis infantils.
* Una mesura del tràfic de persones dins i fora de cada estat.

El 2014 la metodologia s'actualitza de forma substancial. El 2014 l'Índex Global d'Esclavitud inclou tres punts de dades per a cada estat: estimació de la prevalença d'esclavitud actual, mesures de vulnerabilitat i una avaluació de la força de les respostes donades pel govern. L'índex va ser pioner en l'ús de les enquestes aleatòries en la mostra, representatives a nivell estatal per estimar la prevalença. Això va incloure la posada de set estudis el 2014 i altres 19 a través d'enquestes de Gallup el 2015.

L'Índex 2014 inclogué estudis de molts estats amb les seves recomanacions polítiques, incloent: Austràlia, Pakistan, Índia, Brasil, Regne Unit, Estats Units, Qatar i altres.


El Fons de Música Tradicional de la Institució Milà i Fontanals de Barcelona és una col·lecció de patrimoni musical que conté més de 20.000 melodies en paper recollides per tot Espanya entre 1944 i 1960, la majoria de les quals es va recopilar a través de les 65 "Missions folklòriques" i 62 quaderns presentats a "concursos" organitzats per l'antic Institut Espanyol de Musicologia del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC), en els quals van participar 47 recopiladors. Actualment es conserva a la Institució Milà i Fontanals del CSIC a Barcelona.


Un poema a l'exili

Un poema a l'exili. El Pessebre de Pau Casals i Joan Alavedra és un documental del 2012 dirigit per Alba Gómez Escudero, on es dona a conèixer com el poema "El Pessebre", escrit pel poeta Joan Alavedra i Segurañas, va arribar a convertir-se en una de les composicions més importants de Pau Casals i Defilló. Rebé el 1r premi del Memorimage Festival Internacional de Cinema de Reus el 2012 i el premi al millor documental al Cambridge Film Festival del Regne Unit el 2014

És una coproducció entre Televisió de Catalunya, l'Institut Català de les Empreses Culturals, Soul Produccions, la Corporació de Cinema de Puerto Rico, El Cant dels Ocells INC i el programa Ibermedia.


The House of Black and White

«The House of Black and White» (La Casa de Blanc i Negre) és el segon episodi de la cinquena temporada, el 42è del total, de la sèrie televisiva "Game of Thrones" de la productora nord-americana HBO. L'episodi fou escrit pels guionistes David Benioff i D. B. Weiss, i dirigit per Michael Slovis. Es va estrenar el 19 d'abril del 2015. Abans de l'emissió, aquest episodi es va filtrar a Internet juntament amb tres episodis més de la temporada.


Moi, assassin

Moi, assassin (publicada posteriorment en castellà com Yo, asesino) és una novel·la gràfica amb guió d'Antonio Altarriba i dibuix de Keko publicada inicialment el 2013 a França per l'editorial "Denoël Graphic". L'obra, amb caràcter de thriller, tracta sobre la naturalesa del mal i pretén ser una reflexió sobre l'art de la mort.


Lieja-Bastogne-Lieja 1925

La Lieja-Bastogne-Lieja 1925 fou la 15a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. Es va disputar el 14 de juny de 1925 sobre un recorregut de 231 km i fou guanyada pel belga Georges Ronsse, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada, el també belga Gustaaf Van Slembrouck. Louis Eelen completà el podi en arribar a 8 vuit minuts.


Juan Carlos Serrán

Juan Carlos Serrán(nascut com a Juan Carlos Gómez Giuntini) va ser un actor mexicà nascut a Argentina el 22 de gener de 1954, va debutar com a actor al món de les telenovel·les en 1984 amb "Principessa". Com a segon treball relacionat amb les telenovel·les en Bianca Vidal l'any 1985. Igualment és reconegut i recordat pel seu paper de "Leandro Villanueva" en la telenovel·la "El noveno mandamiento".

Entre els últims treballs de Juan Carlos Serrán figuren les sèries "Como dice el dicho", "El encanto del águila" en 2011, "Gritos de muerte y libertad", la telenovel·la "Soy tu dueña" en 2010 i "Hermanos y detectives" en 2009. En un escenari diferent cal destacar també el seu treball en "Fast food Nation" en 2006.

Serrán va morir el 2 de febrer de 2016 en Mèxic, a causa d'una sèpsia que patia, a les 04:00 am.


Marco Codenotti

Marco Codenotti (Pisa, 5 de febrer de 1997) és un jugador d'escacs italià, que ostenta el títol de Mestre Internacional des de 2013. El setembre de 2015 s'incorporà al Club Escacs Mollet.

Tot i que roman inactiu des de l'octubre de 2017, a la llista d'Elo de la FIDE de l'agost de 2020, hi tenia un Elo de 2443 punts, cosa que en feia el jugador número 20 d'Itàlia.


La Comissió Assessora d'Investigació Científica i Tècnica (CAICYT) d'Espanya va ser un organisme públic del govern espanyol creat en 1958 amb la funció de planificar la política científica i tecnològica. El seu primer president va ser Manuel Lora-Tamayo Martín. La CAICYT es va extingir en 1987 i el seu lloc va ser ocupat per la Comissió Interministerial de Ciència i Tecnologia (CICYT).


Il reggente

Il reggente ("El regent") és una òpera en tres actes de Saverio Mercadante, sobre un llibret de Salvatore Cammarano basat en "Gustave III ou Le bal masqué" d'Eugène Scribe. L'estrena va tenir lloc al Teatro Regio de Torí el 2 de febrer de 1843.


Analyst

Analyst (abreviatura "Analyst") és una important revista científica dedicada a la química analítica. És publicada des del 1876 per la "Royal Society of Chemistry" britànica. Inicialment s'anomenava "The Analyst". El seu factor d'impacte és 4,107 el 2014. Ocupa la 7a posició de qualitat de revistes dedicades a la química analítica en el rànquing SCImago; la 5a en electroquímica i la 9a en espectroscopia.

"Analyst" publica articles sobre química analítica de les següents àrees: En bioanalítica publica articles sobre reconeixement molecular, metodologies i tècniques d'anàlisi bioquímics, immunològics i genètics, dispositius miniaturitzats per a diagnòstic, biosensors, biomarcadors, biomaterials i bioinformàtica; en nanociència analítica inclou el desenvolupament de mètodes analítics i tècniques de la nanociència i tecnologia, caracterització i aplicació de nanoestructures per a la detecció, biosensors i diagnòstics clínics; i en l'àrea d'anàlisi de sistemes avançats dona cabuda a investigacions avançades de sistemes analítics d'avantguarda i desenvolupament de mètodes, incloent l'anàlisi de sistemes, anàlisi multidimensional i teoria i modelització.


Mantı

Mantı (turc) és un plat de pasta farcida (de carn) de la cuina turca. També es fa a les cuines dels països veïns, especialment del Caucas (Armènia, Azerbaidjan).


Goat Fell

Goat Fell (Goatfell segons el Ordnance Survey; en gaèlic escocès Gaoda Bheinn) és el cim més alt de l'illa d'Arran, a Escòcia, amb 874 metres d'altitud. La muntanya, igual que el proper Castell de Brodick, és propietat actualment del National Trust for Scotland.

Es creu que el nom pot significar o bé "Muntanya del vent" (a partir del gaèlic escocès "gaoth") o "Muntanya de la Cabra" (del noruec antic "geita").

A causa de la popularitat d'Arran com a destinació turística, "Goat Fell" és escalat molt freqüentment, i existeixen diverses possibles rutes, algunes de les quals combinen també l'ascens a altres cims propers. La ruta més comunament utilitzada és un camí de 5 km de longitud que comença en el "Castell de Brodick", a Cladach. Aquest camí travessa els terrenys boscosos del castell, travessant les seves tanques de rododendres. A uns 300 m d'altitud, el camí abandona la protecció dels arbres i continua a través d'un erm, fins a aconseguir el cim per la cara est de la muntanya. Al capdamunt hi ha un mirador des del qual, en un dia clar, pot veure's Irlanda.

Una ruta alternativa part de la localitat de Corrie, per ascendir al "Goat Fell" des del nord; en aquesta zona la muntanya es connecta amb un altre cim subsidiari, coneguda com a "North Goatfell", un lloc del que parteixen tres crestes diferents: la que es dirigeix al sud, fins al cim principal; una que es dirigeix al nord-est, amb alguns passatges en els quals és necessari escalar lleugers desnivells sobre el "Cioch na h-Oighe" ("El pit de la jove dama"); i finalment una cresta que es dirigeix a l'oest, i descendeix fins al port de muntanya conegut com "The Saddle", abans d'ascendir de nou cap al cim del Cir Mhòr.

A més de per la seva bellesa natural, "Goat Fell" també va aconseguir notorietat després de ser l'escenari d'un controvertit crim al juliol de 1889, quan una excursionista anomenada Edwin Rose va caure daltabaix, empesa, segons va declarar la sentència, pel seu acompanyant, John Watson Laurie.


Giuseppe Ciccimarra

Giuseppe Ciccimarra (Altamura, 12 de maig de 1790 - Venècia, 12 de maig de 1836) fou un tenor italià, estretament associat als rols de Rossini, considerat un dels millors tenors comprimario del seu temps.

Per Rossini, va crear, al Teatro San Carlo de Nàpols, diversos rols, entre elles: Iago a Otello, Goffredo a "Armida", Aronne a "Mosè in Egitto", Ernesto en "Ricciardo e Zoraide", Pilade a "Ermione" i Condulmiero a "Maometto II".

Es va retirar dels escenaris el 1826, i va ensenyar cant i piano a Viena. Entre els seus alumnes hi va haver Josef Tichatschek, creador de "Rienzi" i "Tannhäuser" de Wagner, el tenor austríac Heinrich Kreutzer i Sophie Lowe, un dels més famosos cantants d'òpera del seu temps.


Quadrat vermell

Quadrat vermell (realisme pictòric d'una pagesa en dues dimensions), més comunament conegut com a Quadrat vermell), és un quadre de Kazimir Malèvitx de 1915 que forma part actualment la col·lecció del Museu Rus.

El quadre mostra un paral·lelogram vermell en un camp blanc. Segons el crític del "New York Times" Grace Gluek, la camperola del títol és representada amb el color vermell de la iconografia tradicional dels quadres religiosos russos.


Protocotylus

Protocotylus és un gènere de triclàdide dendrocèlid. Les tres espècies conegudes de "Protocotylus" habiten al llac Baikal, Sibèria, Rússia.


Baikaloplana valida

Baikaloplana valida és una espècie de triclàdide dendrocèlid, l'única del gènere Baikaloplana. Habita al llac Baikal, Sibèria, Rússia. "Baikaloplana" es considera "genus inquirendum".


Beatrice Nyffenegger

Beatrice Nyffenegger (Murten, Suïssa, 13 de setembre de 1940) és una poetessa, narradora de contes, traductora, professora d'alemany i especialista en tècniques geriàtriques. Nascuda a Suïssa i resident a Manresa des de l'any 1963. Ha publicat nombrosos llibres de poesia per a persones adultes, i contes i poesia per a infants; a més de la traducció al català dels tres volums de contes dels germans Grimm.

Ha participat en nombrosos actes culturals, així com en conferències o bé impartint cursos. Les contribucions del seu marit, en Salvador Clotet, han ajudat a il·lustrar i enriquir visualment les seves composicions poètiques.


Jordi Sànchez i Picanyol

Jordi Sànchez i Picanyol (Barcelona, 1964) és un activista polític i social català, president de l'Assemblea Nacional Catalana entre 2015 i 2017 i que fou cap de llista de Junts per Catalunya a la demarcació de Barcelona a les eleccions generals espanyoles d'abril del 2019. Llicenciat en ciències polítiques el 1991 a la Universitat Autònoma de Barcelona. Professor associat de Ciència Política a la Universitat de Barcelona, ha exercit la docència en altres universitats. És un dels impulsors de la Crida Nacional per la República.

Des del 16 d'octubre del 2017 estigué en presó preventiva, acusat d'un presumpte delicte de rebel·lió en relació amb el seu rol durant la manifestació davant la Conselleria d'Economia el 20 de setembre del 2017, en el transcurs de l'Operació Anubis. En el Judici al procés independentista català fou condemnat pel Tribunal Suprem de l'estat espanyol, l'octubre de 2019, a 9 anys de presó i d'inhabilitació pel delicte de sedició.


Guillem Rocafull i Rocabertí

Guillem Rocafull i Rocabertí (o Guillem (I) de Rocabertí, abans de Rocafull-Puixmarín i de Rocabertí; o Guillem Manuel de Rocabertí i Rocafull) (segle XVII - 1728), fou un noble amb arrelament al Principat de Catalunya i al Regne de València, XXIV Vescomte de Rocabertí,IV Marquès d'Anglesola, VI Comte de Peralada, Gran d'Espanya, III Comte d'Albatera, III Baró de Bétera, Comte de Santa Maria de Formiguera, Baró de Vilademuls, Cavaller de Calatrava.

Era fill de Ramon Rocafull-Puixmarín i Mercader, comte d'Albatera i baró de Bétera i d'Elisenda Rocabertí i Safortesa, vescomtessa de Rocabertí. Era nebot de Ramon Perellós i Rocafull Gran Mestre de l'Orde de Malta. Es va casar amb Antonia Ximénez de Urrea, hereva del comtat d'Aranda, si bé no varen tenir descendència.

Fou protector de Braç militar de Catalunya entre el 1679 i el 1681. Segons refereix Francesc de Castellví a les seves "Narraciones históricas", en celebrar-se a Barcelona les Corts de 1701, amb Felip IV de Catalunya i V de Castella, el monarca va fer que el Braç militar a corts fos presidit per Guillem Rocafull i Rocabertí, en detriment de Pere Torrelles i Sentmenat, ja que el primer ". Posteriorment (1703) fou elevat pel rei a grande d'Espanya de primera classe. En esclatar el conflicte successori, Rocafull prengué ben aviat partit per Felip V. En represàlia, les autoritats de l'arxiduc Carles d'Austria li confiscaren els béns el 7 de gener de 1706.

Hi ha constància bibliogràfica de la seva participació, com a comte de Peralada i d'Albatera, en les festivitats celebrades a la ciutat de València els dies 28 i 19 de maig de 1691, amb motiu de la canonització de sant Pasqual Bailon. Els cronistes de l'època relaten la seva barroca participació a cavall, com a ", en la correguda taurina organitzada, profusament engalanat. La seva intervenció, en la que va ser perillosament descavalcat per un brau, va donar lloc a l'edició de corones poètiques en el seu honor.


Primer Orde

El Primer Orde (First Order) o simplement lOrde, és una organització fictícia de caràcter polític i militar que apareix en l'univers de "Star Wars", fundada el base a les restes de l'Imperi Galàctic i liderada pel líder suprem Snoke amb l'objectiu de conquerir la Galàxia, destruir a tots els seus oponents els quals són la Nova República i La Resistència, i acabar amb l'últim dels jedi, Luke Skywalker.

El Primer Orde apareix per primera vegada en la pel·lícula "El despertar de la força" sent la principal antagonista d'aquesta. Segons el director i guionista de la pel·lícula, J.J. Abrams, aquesta organització està inspirada en l'ODESSA, una xarxa de col·laboració secreta desenvolupada per grups nazis per a ajudar a escapar a membres de la SS des d'Alemanya cap a països de Sud-amèrica, especialment l'Argentina.


(991) McDonalda

(991) McDonalda és un asteroide del cinturó principal descobert el 24 d'octubre de 1922 per l'astrònom Otto Struve des de l'observatori Yerkes de Williams Bay, Estats Units.

Es va nombrar en honor a l'observatori McDonald (Texas, Estats Units), dit així en memòria del seu mecenes William Johnson McDonald (1844–1926).

"(991) McDonalda" forma part de la Família Temis.

S'estima que té un diàmetre de 31,41 ± 2,1 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d' 1,63149 UA.

Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren una variació de lluentor de 11,12 de magnitud absoluta.


Serie A 2014-15

La Serie A 2014-15 va ser la 113a edició de la Lliga italiana de futbol i la 83a temporada d'ençà que es disputa en sistema de lliga, disputada entre el 30 d'agost de 2014 i el 31 de maig de 2015. El campionat el va guanyar Juventus, sent el seu 31è títol, el quart consecutiu.


David Saldoni i de Tena

David Saldoni i de Tena (Sallent, 21 de desembre de 1976) és un polític català. Va ser alcalde de Sallent de 2011 a 2019, i actualment és Diputat al Parlament de Catalunya i Secretari d'Organització de Junts per Catalunya.


Abadia en la roureda

Abadia en la roureda (en alemany, "Abtei im Eichwald") és un quadre de 1809 del pintor romàntic alemany Caspar David Friedrich. Es tracta d'un oli sobre tela que mesura 110,4 centímetres d'alçada per 171 centímetres d'amplada. Actualment es conserva en l'Antiga Galeria Nacional de Berlín, Illa dels Museus de Berlín (Alemanya).

Es tracta d'un dels primers quadres del seu autor, de la mateixa època que la seva primera gran pintura a l'oli, "El crucifix sobre la muntanya", cridat "El retaule de Tetschen" (1807-1808) i "Monjo arran de mar" (h. 1809), obres que es converteixen de seguida en objecte d'escàndol i crítica. Juntament amb aquest últim, es va exposar en l'Acadèmia de Berlín en 1810, i va ser adquirit pel rei de Prússia. No se sap si l'Abadia en un bosc i el "Monjo arran de mar" són quadres pintats com a parella, no sent inusual que Friedrich pintés dos o quatre quadres relacionats entre si.

Es tracta d'una vista imaginària en la qual s'expressa una originalitat temàtica i pràctica, més transcendental que realista

En aquest quadre es veuen alzines envoltant les ruïnes d'una abadia gòtica. Friedrich es va inspirar en la ruïna de l'església de Eldena (Pomerània), accentuant el seu significat religiós mitjançant l'afegit del crucifix del portal i la finestra per sobre d'aquest. Davant hi ha una sepultura i una comitiva de petites figures negres que es dirigeixen al portal de la ruïna.

Theodor Körner, contemporani del pintor, va descriure aquest quadre en un vers:
: «La font de la gràcia s'ha vessat en la mort,
: I aconsegueixen la beatitud
: Els que per la tomba passen a la llum eterna».
És possible que l'obra simbolitzés dos mons: d'una banda, el de l'era precristiana, personificat en els arbres, seria l'època de la religió natural, i d'altra banda, el de l'era cristiana, amb l'edifici en ruïnes. D'altra banda, els monjos passant al costat de la tomba però dirigint-se, a través de les ruïnes, cap a una zona més lluminosa, pot simbolitzar el trànsit cap a la vida eterna, com sembla indicar el poema de Körner.

La part inferior del quadre està dominat per un to ombrívol, mentre que més de la meitat superior està dedicat a un cel il·luminat en el qual es pot apreciar el contorn de la Lluna.


Noia pèl-roja

Noia pèl-roja ("Fille rousse") és un oli sobre tela de 40,5 × 36,5 cm realitzat per Amedeo Modigliani vers l'any 1915 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.


El pintor Francisco de Goya

El pintor Francisco de Goya és un dels quadres més coneguts del pintor espanyol Vicent López i Portaña i també un dels retrats més vists de Goya. Es tracta d'un oli sobre llenç sobre fons verd. Mesura 95,5 cm d'alt i 80,5 cm d'ample. Va ser pintat en 1826. Es troba en el Museu del Prado, Madrid, Espanya.

Aquest quadre és representatiu de l'art del pintor neoclàssic Vicente López, retratista de tall de Ferran VII d'Espanya. Va aprofitar un viatge que va fer a Madrid Goya, llavors exiliat a França (meitat de maig a primers de juliol de 1826), per retratar-ho.

El retrat mostra a Goya, amb 80 anys, assegut i subjectant uns pinzells i una paleta. En el cavallet al seu costat, està pintada la dedicatòria de López: "López al seu Amic Goya".


Nens a la platja

Nens a la platja és una obra de 1910 del pintor postimpressionista valencià Joaquim Sorolla. Està executat a l'oli sobre llenç i mesura 118 centímetres d'alt per 185 cm d'ample. Pertany al Museu del Prado de Madrid, on va arribar procedent del Museu d'Art Modern (Madrid, 1894-1971), a qui ho va donar el mateix pintor el 1919.


La bata rosa

La bata rosa és una obra de 1916 del pintor valencià Joaquim Sorolla i Bastida pintada a l'oli sobre llenç amb unes dimensions de 208 × 126,50 cm. que es conserva en el Museu Sorolla de Madrid. L'obra també és coneguda com a "Sortint del bany" o "Després del bany".

Les bates roses eren freqüents a les platges valencianes de finals del segle XIX principis del XX. Era costum que els fills d'obrers i pescadors es banyessin nus fins als quatre o cinc anys edat en la qual, encara que els nens seguien banyant-se nus fins a l'adolescència, les nenes ho feien vestint una bata rosa o blanca. Sorolla va pintar diversos llenços amb aquesta mateixa temàtica però potser és en aquest treball de 1916, una de les seves obres mestres, on l'artista aconsegueix la seva major maduresa afermant-se plenament com el "pintor de la llum".

La gran grandària del llenç (més de 2 metres d'alt per gairebé 1,30 d'ample) suggereix que Sorolla estava influenciat per l'encàrrec de la Hispanic Society de Nova York, en el qual portava treballant des de 1912 realitzant grans murals.

L'escena reflecteix una escena quotidiana dins d'una caseta prop de la riba de la platja. Una dona major ajuda a una altra més jove a llevar-se la seva bata de bany encara mullada. Les siluetes de les dones retallades a contraluz, els plecs de les seves robes que recorden els "draps mullats" de les escultures gregues i els cossos de rotundes formes en una posi que porta a la memòria les figures de les Tres Gràcies, confereixen al treball la dignitat d'una obra de la Grècia Clàssica.

La llum que tot ho inunda entra de l'exterior entre el cañizo, per les obertures del sostre, es filtra entre les teles, es reflecteix en les túniques blanques i il·lumina el rafal i a les dones en totes les seves modalitats. Contrallum, llum reflectida, directa, filtrada, natural, totes les variants de la llum són plasmades per Sorolla en aquest llenç a força de "brochazos" ràpids, precisos i fugaços que semblen voler retenir l'efímera lluminositat del moment.


La nena María Figueroa vestida de menina és una obra de 1901 del pintor valencià Joaquim Sorolla i Bastida pintada a l'oli sobre llenç amb unes dimensions de 151,5 × 121 cm. Actualment es conserva en el Museu del Prado de Madrid. El quadre, des de la seva creació, ha estat lligat a la família Figueroa i en col·leccions particulars. Va ser en 2001 que l'Estat, per dret de tempteig, la va adquirir per al Museu del Prado.

La nena que apareix en el quadre és filla de Rodrigo Figueroa i Torres, Duc de Tovar i amic personal de Sorolla, qui la retrata vestida com una menina del . Sorolla empra una àmplia gamma de colors amb diferents tons de vermells, ocres, blancs i plates que recorden, i no solament per la temàtica del quadre, al gran mestre sevillà Diego Velázquez. No obstant això, en la seva factura, el retrat és d'un aclaparant avantguardisme, especialment per a la seva època, amb pinzellades lliures i soltes de gran plasticitat arribant a incloure en la composició la preparació del llenç que queda visible en moltes zones per la gran quantitat de dissolvent usat en algunes pinzellades.


Retrat de Santiago Ramón y Cajal

Retrat de Santiago Ramón y Cajal és un retrat a l'oli pintat en 1906 pel pintor postimpressionista valencià Joaquím Sorolla. Representa al savi espanyol Santiago Ramón y Cajal l'any en què va rebre el Premi Nobel de Medicina.


Smoke on the Water

"Smoke on the Water" és una cançó del grup de rock anglès Deep Purple. La cançó es llançà el 1972 en el seu àlbum "Machine Head". El 2004, la cançó es va considerar la 434a millor cançó de tots els temps segons la revista "Rolling Stone", la quarta cançó amb el millor riff de guitarra segons "Total Guitar", i el març de 2005, la revista "Q" la va posicionar en el número 12 dins de la seva llista de millors pistes de guitarra.

La cançó és coneguda pel seu riff, creat pel guitarrista de Deep Purple Ritchie Blackmore. La cançó explica una història verídica: el 4 de desembre de 1971, Deep Purple es trobava a Montreux (Suïssa) on havien de gravar un nou àlbum. Mentre eren en un complex d'entreteniment que formava part del Casino de Montreux, algú del públic va disparar una pistola de bengales cap a la canya del sostre, provocant un incendi (a la cançó, "But some stupid with a flare gun, burned the place to the ground"). El títol de la cançó ve del fum de l'incendi escampant-se pel llac Léman.


Estació de trens de Pétange

LEstació de trens de Pétange (en luxemburguès: "Gare Péiteng"; en francès: "Gare de Pétange", en alemany: "Bahnhof Petingen") és una estació de trens que es troba a Pétange al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació és la terminal principal de la línia 60 CFL, que connecta la Ciutat de Luxemburg sud-oest del país


Estació de trens de Differdange

LEstació de trens de Differdange (en luxemburguès: "Gare Déifferdeng"; en francès: "Gare de Differdange", en alemany: "Bahnhof Differdingen") és una estació de trens que es troba a Differdange al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació és la terminal principal de la línia 60 CFL, que connecta la Ciutat de Luxemburg amb les Terres Roges del sud del país.


Waking Up

Waking Up és el segon àlbum d'estudi de la banda OneRepublic, llançat per Interscope Records el 17 de novembre del 2009. L'àlbum va arribar fins al lloc #21 al Billboard 200 i venut aproximadament 300,000 còpies en els Estats Units. El vocalista de la banda, Ryan Tedder ha declarat en una entrevista que Jerrod Bettis, qui va pertànyer a la banda anteriorment, se li hi havia ocorregut el disseny de la caràtula de l'àlbum.


Boiling Point

Boiling Point (en japonès: "3-4×10月, 3-4x jūgatsu") va ser la primera pel·lícula dirigida i escrita per Takeshi Kitano l'any 1990, que configura un drama d'estil personal sobre la Yakuza.


L'Institut d'Estudis Aranesos - Acadèmia Aranesa de la Llengua Occitana (IEA-AALO) és una institució acadèmica que té per objecte l'alta investigació i l'estudi de l'aranès, i l'establiment dels criteris de normativa d'acord amb els principis de la gramàtica occitana de Loís Alibèrt i les "Normes ortografiques der aranés", com a part integrant de l'espai lingüístic i cultural occità.

Així mateix, col·labora també amb entitats acadèmiques, de recerca o culturals reconegudes per institucions públiques de l'espai occità, en l'establiment de la normativa lingüística de referència per al conjunt de la llengua occitana.

La seu és a Vielha a la Val d'Aran. El President és l'aranès Jusèp-Loís Sans Socasau, històric promotor i defensor de la llengua, cultura i nació occitanes. Va ser creat el 2002. Depèn del Conselh Generau d'Aran, que el 2008 va reconèixer-lo com a autoritat lingüística de l'aranès a la Vall d'Aran, confirmada el 2010 per la Llei de l'occità, aranès a l'Aran. La Generalitat de Catalunya el gener de 2014 li va atorgar l'estatut d'acadèmia i d'autoritat lingüística. És l'autoritat per a l'assessorament que, en matèria de llengua occitana, li sigui sol·licitat per les administracions públiques i els organismes que en depenen, i també pels centres d'ensenyament públics i privats i pels mitjans de comunicació de titularitat pública, d'acord amb la llei de 2010.

Estableix i actualitza la norma lingüística de la varietat aranesa de l'occità i vetllar que la reforma ortogràfica sigui coherent amb tot el seu àmbit lingüístic. Col·labora en el progrés i en el desenvolupament de la llengua, de la cultura i de la societat en general. Així, el 2018 s'ha trobada amb el Parlament Europeu a Estrasburg per queixar-se de la poca sol·licitud i cura de les llengües minoritàries per part de l'Estat espanyol.


Pascual Barberán

Pascual Barberán Molina (Madrid) és llicenciat en Dret per la Universitat Complutense de Madrid, on exerceix com a advocat. És soci fundador del despatx especialitzat en propietat intel·lectual Barberán & González, que representa tant autors com editors i productors, i col·labora amb diverses institucions públiques i privades. Complementa el seu exercici de l'advocacia amb la docència com a professor de propietat intel·lectual en diversos màsters de la Universitat d'Alcalà i l'empresa Cálamo i Cran, amb presència a Madrid, Barcelona i Londres. És conferenciant habitual i imparteix seminaris i cursos relacionats amb els drets d'autor, els llibres electrònics i les noves llicències de tipus obert. És autor del llibre "Manual práctico de propiedad intelectual" (Ed. Tecnos, 2010), i d'altres publicacions.


Das Wunder der Heliane

Das Wunder der Heliane (en alemany, "El miracle de Heliane", en català), op.20, és una òpera en tres actes d'Erich Wolfgang Korngold amb un llibret en alemany de Hans Müller-Einigen, basat en el misteri "Die Heilige" ("El Sant") escrit pel poeta austríac Hans Kaltneker. Va ser representada per primera vegada a la Staatsoper d'Hamburg el 7 d'octubre de 1927. L'editorial de música Schott va publicar una suite per a violí i piano basada en la música de l'ària "Ich ging zu ihm".


Tynwald

El Tynwald (Manx: "Tinvaal"), o més formalment, el Tribunal suprem de Tynwald (Manx: "Ard-whaiyl ""Tinvaal") és l'òrgan legislatiu de l'Illa de Man. S'afirma que és el cos parlamentari més antic amb continuïtat del món, i consisteix en dues cambres: la Casa de les Claus (escollida directament) i el Consell Legislatiu (escollit indirectament).


10a etapa del Tour de França de 2016

La 10a etapa del Tour de França de 2016 es disputà el dimarts 12 de juliol de 2016 sobre un recorregut de 197 km, amb sortida a Escaldes-Engordany i arribada a Revèl.

El vencedor de l'etapa fou l'australià Michael Matthews (), que s'imposà a l'esprint als seus companys d'escapada. El gran grup arribà a més de 9' sense cap canvi en la general.


Eurocopa Femenina de Futbol

L'Eurocopa Femenina de Futbol (en anglès: UEFA European Women's Championship) és la competició de la UEFA per a seleccions femenines de futbol. Va ser creada el 1984 com a Competició Europea Femenina de Futbol (en anglès: "European Competition for Women's Football"), i el 1991, coincidint amb la creació del Mundial, va adoptar el seu nom actual.

Fins al 1995 es jugava cada dos anys, i era una Final Four. El 1991 i 1995 va servir com a fase de classificació UEFA per als Mundials d'aquells anys. El 1997 va a passar a jugar-se cada quatre anys i es va introduir una fase de grups, com a la versió masculina, ampliant-se a vuit equips. El 2009 i 2013 van passar a ser dotze seleccions, i l'Eurocopa de 2017 va ser la primera amb setze.

Alemanya, Noruega i Suècia van alternar-se com a campions a l'època bianual de la competició, però posteriorment Alemanya l'ha dominat per complet amb sis títols consecutius al llarg de vint anys.


Ioxos

Ioxos (en grec antic Ίωξος) va ser, segons la mitologia grega, un nét de Teseu i fill de Melanip i de Perigune, la filla del bandit Sinis.

Els descendents de Ioxos tenien una devoció especial cap als espàrrecs, que consideraven una planta sagrada, ja que havien salvat la vida de Perigune, la seva avantpassada. En altres temps, Perigune, en el moment que Teseu matava Sinis es va amagar entre una plantació d'espàrrecs (altres diuen que eren unes mates d'herba forrera, o d'api bord), i els va prometre que si l'amagaven bé, mai no els faria cap mal.


Saltfjellet

Saltfjellet és una serralada del comtat de Nordland, Noruega, que separa les dues regions tradicionals de Helgeland i Salten. També és una frontera cultural entre el sud i el centre de la Lapònia.

Hi ha dues principals rutes de transport a través de les muntanyes: la ruta europea E06 i la línia de ferrocarril "la línia de Nordland". L'autopista E06 es va inaugurar el 1937 i va ser asfaltada el 1972. Fins al 1968 la carretera va ser tancada a l'hivern. La línia de ferrocarril va ser construïda sobre la muntanya durant la Segona Guerra Mundial i va obrir les seves portes el 1947.

La serralada duu el nom del districte de Salten, i l'últim element de la paraula és la forma finita de "Fjell" que significa "muntanya".


Francesc Olivella i Company

Francesc Olivella i Company (Sabadell, 1927) és un director musical català.

Va començar a estudiar música amb el seu pare, Josep Olivella i Astals. Més endavant es matriculà a l'Escola Municipal de Música de Sabadell, on assistí a classes de solfeig, teoria de la música i piano amb els professors Mateu Rifà i Elionor Guarro. L'any 1945 va entrar a formar part de l'Orfeó de Sabadell i, més tard, formà el quartet Canigó. L'any 1952 es casà amb Maria Alier Prats i d'aquest matrimoni en van néixer quatre fills: Maria Àngels, Josep, Jordi i Pere. El 1957 es convertí en cantaire de la Coral Sant Lluc, vinculada a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell i dirigida per Salvador Uyà i Prat, en la qual participà durant els vuit anys d'història de la formació. El 1963 començà a dirigir la Coral Estrella Daurada, cor masculí dedicat a la música claveriana i popular catalana. El 1975 començà a dirigir l'Orfeó de Sabadell i del 1982 al 1985 el van escollir mestre de la Federació de Clavé. El 1988 es feu càrrec de la Coral Talia. De 1989 a 2008 dirigí exclusivament la Coral Estrella Daurada.

El 4 d'abril de 2007, l'Ajuntament de Sabadell li concedí la Medalla de la Ciutat al Mèrit Musical.


El presoner polític

El presoner polític (en francès: "Le prisonnier politique") és una escultura de bronze creada el 1949 per l'escultor luxemburguès Lucien Wercollier. Existeixen tres versions diferents de l'obra.


Bíblia de Ginebra

La Bíblia de Ginebra és una de les traduccions històricament més importants de la Bíblia a l'anglès, que precedeix la traducció de King James en 51 anys. Es va publicar el 1560, ja que durant el regnat de Maria la Sanguinària, molts protestants van haver de marxar a Ginebra (Suïssa).

Va ser una de les Bíblies que es van dur a Amèrica, en el Mayflower (Pilgrim Hall Museum i el Dr. Jiang van recollir diverses bíblies dels passatgers del Mayflower). La Bíblia de Ginebra va ser utilitzada per molts dissidents anglesos i fou respectada pels soldats d'Oliver Cromwell en el moment de la Guerra Civil Anglesa, en el pamflet de "Cromwell's Soldiers' Pocket Bible".


Marcos Franz

Marcos Franz (Mataró, 12 de març de 1993) és un actor de cinema i televisió i músic català, conegut pel seu paper de Gerard Piguillem a la sèrie de TV3 "Merlí".

Dels 6 als 9 anys va tocar el piano i hi va tornar als 15 anys, quan també va aprendre a tocar la guitarra. També sap tocar el baix. L'octubre de 2016 va llançar el seu primer àlbum "Start", amb cançons en català i en anglès. Als 11 anys va començar a rebre classes de teatre i cant. Va debutar amb la pel·lícula d'Agustí Vila "La mosquitera" el 2010, on hi interpreta l'adolescent Lluís que viu entre discussions dels pares, interpretats per Emma Suárez i Eduard Fernández. El 2012 va estudiar teatre musical i el 2013 i 2014 va estudiar interpretació a Barcelona. El seu paper més destacat va ser el de Gerard, un noi nerviós bojament enamorat de la seva companya de classe Mònica (Júlia Creus), a la sèrie "Merlí" (2015–2018) de TV3. També va interpretar-lo a la segona temporada, on es torna més calmat i confiat i on una altra noia, Osaka (Laia Manzanares), li va al darrere. També va participar en la tercera i última temporada de la sèrie.

El 2016 va participar a Roma (Itàlia) en 4 episodis de la sèrie "The Young Pope", protagonitzada per Jude Law i dirigida per Paolo Sorrentino, on interpreta un espanyol que vol estudiar per ser capellà al Vaticà, Angelo Sánchez. La tardor del 2016 va acabar el rodatge a Praga (Txèquia) de la sèrie d'època de History Channel "Knightfall" (2017), on va interpreta el príncep Lluís de Catalunya. El 2017 va ser un dels actors seleccionats a la Blood Red Carpet del Festival de Sitges, que cada any seleccionat 3 actors i 3 actrius que considera figures emergents. El 2020 va interpretar David Martos, un noi que treballa d'amagat en l'exhumació d'una fossa comuna on creu que hi ha la seva família i que és assassinat, a la sèrie de TV3 i À Punt "La fossa."


Magneto

Magneto, alias Erik Magnus Lehnsherr (Max Eisenhardt), és un personatge fictici que apareix als còmics de l'Univers Marvel publicades per Marvel Comics. La primera aparició del personatge va ser en "The X-Men" vol. 1 # 1 (setembre de 1963), creat pel guionista Stan Lee i el dibuixant Jack Kirby. Era el dolent central a la col·lecció "The X-Men", fins que el guionista Chris Claremont el va doat de major profunditat a la història "I, Magneto". iniciant una evolució que l'ha portat al costat dels protagonistes en molts moments. En programes de televisió i pel·lícules d'aquesta franquícia ha seguit apareixent com enemic. Poderós mutant amb l'habilitat de generar i controlar camps magnètics, Magneto ha estat un dels més eminents enemics que hagin tingut els X-Men des de la seva creació. En les seves primeres aparicions la seva motivació es devia a la megalomania, però posteriorment els guionistes han donat cos al personatge i el seu origen, revelant que és un supervivent de l'holocaust jueu (Shoah), les accions s'encaminen a la protecció de la raça mutant i evitar que pateixi un destí similar. El seu paper en els còmics ha variat des de superdolent a antiheroi o fins i tot heroi. Magneto pren a les mans la causa mutant amb la Germanor de Mutants (originalment la Germandat de mutants diabòlics), i es converteix en el seu líder, radical i extremista, amb aspiracions a la dominació mundial per part dels mutants, als que ell anomena "Homo Superior", sobre la raça humana, a la qual considera propera a la seva extinció. Els seus plans seran sempre desmantellats pels mutants que segueixen les idees de coexistència pacífica de Charles Xavier, encara que en algunes ocasions Magneto ha col·laborat amb els X-Men i fins i tot s'ha convertit en el seu líder.

Sir Ian McKellen va interpretar a Magneto en la sèrie de pel·lícules "X-Men", i Michael Fassbender va fer el mateix com la versió més jove del personatge en la preqüela "X-Men: First Class". Magneto ha puntuat com el número 1 a la llista ING dels Més Grans malvats del Còmic, i com el novè personatge millor de la Història a la llista Wizard dels Millors Personatges de Comic-book de Tots els Temps, el segon més alt entre els dolents d'aquesta llista.


Comunitat de comunes del Porhoët

La Comunitat de comunes del Porhoët (en bretó "Kumuniezh kumunioù Bro Porc'hoed") és una estructura intercomunal francesa, situada al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió Bretanya, al País de Ploërmel - Cœur de Bretagne. Té una extensió de 175,06 kilòmetres quadrats i una població de 5.410 habitants (2009).


La Comunitat de comunes del Val d'Oust i de Lanvaux (en bretó "Kumuniezh kumunioù Traoñ an Oud ha Lanvaoz") és una estructura intercomunal francesa, situada al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió Bretanya, al País de Ploërmel - Cœur de Bretagne. Té una extensió de 282,56 kilòmetres quadrats i una població de 18.889 habitants (2007).


Coimisiún na Gaeltachta

Coimisiún na Gaeltachta (CnaG) és una agència del govern irlandès que des de 2000 fins al 2002 va treballar per a elaborar recomanacions per tal d'enfortir el paper del gaèlic irlandès a la Gaeltacht, àrea de parla gaèlica d'Irlanda. Es va establir per iniciativa d'Éamon Ó Cuív, el llavors ministre d'Estat en el Departament d'Arts, Patrimoni, Gaeltacht i les Illes i el seu treball fou completat sota la direcció de la seva successora Mary Coughlan. El Govern irlandès va aprovar la publicació de l'informe de la Comissió, sense compromís.

Durant segles hi ha hagut una disminució constant en el nombre de parlants nadius de gaèlic a Irlanda. Aquests parlants estan concentrats en les zones rurals disperses coneguts col·lectivament a Gaeltacht i informes recents afirmen que a diverses d'aquestes àrees d'Irlanda ja no hi funciona com a llengua comunitària. L'establiment, després de l'informe, i la inacció respecte a les recomanacions de la Comissió s'han de considerar en aquest context.

La Comissió va informar que era "de l'opinió que no serà possible mantenir la Gaeltacht com una àrea en què el gaèlic segueix sent l'idioma de la comunitat a menys que es produeixi un canvi fonamental en la forma en què és tractat l'irlandès o en l'estatut de l'irlandès a la resta del país". En el seu treball, es va centrar principalment en un enfocament estratègic per a la recerca d'una estructura d'execució eficaces que permetin que les seves recomanacions es puguin dur a terme. Es proposa una estructura que esperaven que garantís un procés consultiu a nivell de planificació i que havia d'estar relacionat amb la comunitat i centrat en el llenguatge a nivell operatiu - això inclouria l'establiment d'una Junta de Comissionats independents i la reestructuració de la Údarás na Gaeltachta.

Altres recomanacions de l'informe eren:
# La regulació immediata d'una Llei d'Igualtat Oficial de les Llengües;
# La provisió d'un sistema d'educació integral en el qual es donarà prioritat a l'irlandèa com a primera llengua de la Gaeltacht;
# L'establiment d'una Unitat de Tercer Nivell d'Educació dedicada als estudis sociolingüístics de l'irlandès i la planificació lingüística;
# El desenvolupament i implementació d'un Pla Nacional per l'Irlandès.

Hi hagué una anterior Coimisiún na Gaeltachta en 1926, i en 1963 hi va haver una comissió governamental sobre la restauració de l'irlandès. L'informe de 1926 va ser posteriorment criticat per no prestar suficient atenció al paper de les causes econòmiques que ha impulsat als irlandesos de la Gaeltacht a emigrar als Estats Units.


Quintet de corda núm. 1 (Mozart)

El "Quintet de corda núm. 1 en si bemoll major", K. 174, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el mes de desembre de 1773. Com tots els quintets de corda de Mozart, es tracta d'una obra composta per al que es coneix com a "quintet amb viola", ja que la instrumentació consisteix en un quartet de corda més una viola addicional (és a dir, dos violins, dues violes i un violoncel). Mozart va compondre aquest quintet pocs mesos després d'escriure els "Quartets vienesos".

L'obra consta de quatre moviments:
# "Allegro moderato"
# "Adagio"
# "Menuetto ma Allegretto"
# "Allegro"


Stripped

«Stripped» és el quinzè senzill de Depeche Mode i primer de l'àlbum "Black Celebration". Fou publicat el 10 de febrer de 1986.


Quintet de corda núm. 3 (Mozart)

El "Quintet de corda núm. 3 en do major", K. 515, fou escrit per Wolfgang Amadeus Mozart el 1787. Com tots els quintets de corda de Mozart, es tracta d'una obra escrita per al que es coneix com a "quintet amb viola": un quartet de corda més una viola addicional.

L'obra fou completada el 19 d'abril de 1787, menys d'un mes abans d'haver acabat el seu tempestuós "Quintet de corda núm. 4 en sol menor". No seria aquesta l'última vegada en què un gran parell d'obres amb la mateixes tonalitats (do major – sol menor) són publicades amb una gran proximitat temporal i reben números consecutius en el "Catàleg Köchel". L'any següent, la "Simfonia núm. 40 en sol menor" i la Simfonia núm. 41 en do major serien completades amb unes setmanes de diferència.

Aquest quintet inspirà Franz Schubert en la composició del seu "Quintet de corda", compost en la mateixa tonalitat, tot i que està escrit per a dos violoncels en lloc de les dues violes presents en el quintet de Mozart. El tema inicial de l'obra de Schubert conserva moltes de les característiques dels temes inicials mozartians, per exemple en els ornaments, frases d'irregular extensió i arpegis ascendents en "staccato"; aquests últims només apareixen a la recapitulació de l'obra de Schubert.


Josep Cardús i Aguilar

Josep Cardús i Aguilar, també conegut com a Cardús I o Papi Cardús, (Barcelona, 19 d'octubre de 1917 - Barcelona, 29 de desembre de 2006) fou un jugador de futbol català de les dècades de 1930 i 1940.


Strade Bianche 2014

La Strade Bianche 2014 fou la vuitena edició de la Strade Bianche. La cursa formà part de l'UCI Europa Tour 2014 amb una categoria 1.1 i es va disputar el 8 de març de 2014 sobre un recorregut de 187 quilòmetres, entre San Gimignano i Siena, seguint carreteres, però també les anomenades "strade bianche", pistes forestals.

El vencedor fou el polonès Michał Kwiatkowski (), que arribà en solitari a la "Piazza del Campo", després de deixar enrere en els darrers quilòmetres al seu company d'escapada, l'eslovac Peter Sagan (). Ambdós s'havien escapat a manca de 21 km d'un grup en què hi havia els principals favorits, en què hi havia Fabian Cancellara (), Cadel Evans (), Damiano Cunego (), Roman Kreuziger () o Alejandro Valverde (), entre d'altres. A manca d'uns 10 km Valverde atacà amb força, però sols li va servir per acabar en la tercera posició final.


Batman Forever

Batman Forever és una pel·lícula estatunidenca del 1995 produïda per Tim Burton i dirigida per Joel Schumacher. Està basada en el personatge de còmic Batman, i és la tercera entrega de la franquícia de "Batman", amb Val Kilmer substituint Michael Keaton en el paper principal. El repartiment compta amb la tornada de Michael Gough com Alfred Pennyworth i Pat Hingle com el comissari Gordon. La trama se centra en Batman tractant de derrotar Dues Cares (Tommy Lee Jones) i L'Home Misteriós (Jim Carrey), qui tracten de drenar els cervells del poble de Gotham, i alhora és l'amor de la psiquiatra Chase Meridian (Nicole Kidman) i adopta un jove orfe i acròbata de circ anomenat Dick Grayson (Chris O'Donnell), que esdevé el seu company Robin.


Sessue Hayakawa

Sessue Hayakawa (originalment Kintarō Hayakawa, 早川 雪洲, Hayakawa Sesshū en japonès) (Nanaura, Chiba, Japó, 10 de juny de 1889 − Tòquio, Japó, 23 de novembre de 1973) va ser un actor, productor i director de cinema japonès.

Hayakawa va ser el primer actor asiàtic que va assolir el rang d'una estrella de cinema en els EUA i a Europa. En la seva època va ser tan famós com Charlie Chaplin.

Va actuar a més de 80 pel·lícules i dues de les seves pel·lícules es troben en el National Film Registry.

Hayakawa és, probablement, més conegut pel seu paper de Coronel Saito a la pel·lícula "El pont sobre el riu Kwai", pel qual va ser nominat a un Oscar al millor actor secundari el 1957.


Joan Costa i Font

Joan Costa i Font (Palafrugell, 10 de febrer de 1910 - València, 25 de febrer de 1985) fou un jugador de futbol català de les dècades de 1930 i 1940.


Ultimate NES Remix

Ultimate NES Remix, anomenat al Japó , és el nom d'un videojoc per a la Nintendo 3DS de la sèrie de compilacions de desafiaments de jocs de NES "NES Remix".

Va sortir a Europa el 6 de novembre (7 en format físic), el 8 a Australàsia i a Amèrica el 5 de desembre de 2014 tant en format físic com en format digital a la Nintendo eShop. Sortirà al Japó el 27 d'agost de 2015.

Anunciat el 29 d'agost de 2014, conté desenes de desafiaments basats en setze videojocs clàssics llançats per a la consola NES així com altres modes.


Britney Jean

Britney Jean és el vuitè àlbum d'estudi de Britney Spears, publicat el 3 de desembre de 2013 per RCA Records. Va ser el primer llançament de la cantant sota aquest segell, després que Jive Records desaparegués el 2011.

"Britney Jean" va rebre tenir opinions mixtes, amb crítics musicals considerant que l'estil era massa genèric i poc innovador. La recepció comercial fou modesta, amb 107.000 còpies venudes als Estats Units durant la primera setmana, i va debutar en quart lloc a la "Billboard 200" amb 107.000 còpies venudes. També va arribar als "top" 20 i 30 de les llistes de vendes d'altres països; al Regne Unit, va debutar en 34è lloc, lluny dels resultats d'àlbums anteriors d'Spears.

La seva promoció va ser escassa, i es va centrar principalment en els senzills «Work Bitch» i «Perfume». L'àlbum va acabar venent més d'un milió de còpies i va rebre certificacions en països com Austràlia, Estats Units, Mèxic i Suècia.


Sol a casa 4

Sol a casa 4 (títol original en anglès: "Home Alone 4" i també coneguda com a "Home Alone 4: Taking Back the House") és una pel·lícula estatunidenca del 2002 dirigida per Rod Daniel, escrita per Debra Frank i Steve L. Hayes, i produïda per French Adens. És la quarta pel·lícula de la seqüela de "Sol a casa".

Aquesta pel·lícula porta de tornada a molts dels personatges principals de les primeres dues pel·lícules, malgrat això tots van ser interpretats per diferents actors. La pel·lícula es va gravar fora dels Estats Units. Encara situat a Chicago, en realitat va ser gravada a Sud-àfrica. La trama gira entorn de "Kevin McCallister" (Mike Weinberg) tractant de defensar la casa de la seva futura madrastra de Marv (French Stewart) i la seva dona Vera (Missi Pyle).


Gary Ross

Gary Ross (Los Angeles, 3 de novembre de 1956) és un guionista, productor i director de cinema i de televisió estatunidenc. És conegut per escriure guions i produir pel·lícules com "Big" (1988), cinta on va debutar com a guionista i va ser nominat a l'Oscar al millor guió original de 1989, així com "Dave, president per un dia" (1993), que va comptar amb Kevin Kline i Sigourney Weaver. El 1998 va dirigir "Pleasantville" i, el 2003, "Seabiscuit", ambdues pel·lícules protagonitzades per Tobey Maguire. El 2012 va dirigir la pel·lícula d"Els jocs de la fam".


Kazys Ladiga

Kazys Ladiga (Iškonys, prop de Biržai, 25 de desembre de 1893 - Irkutsk, 19 de desembre de 1941) fou un militar lituà, general de la Força Terrestre Lituana, i un dels seus primers oficials voluntaris.

Després de graduar-se a l'Acadèmia Militar de Vílnius, va servir a l'Exèrcit Imperial Rus durant la Primera Guerra Mundial i va obtenir el grau de capità. Va tornar a Lituània el 1918 i es va oferir voluntari per ingressar a l'exèrcit lituà, recentment format. Va ser designat com a comandant d'un dels batallons del 1r Regiment d'Infanteria. A les files del nou exèrcit va ascendir ràpidament i va comandar el Grup Vilkmergė a la guerra lituanosoviètica. També va liderar les unitats contra els bermontians i a la guerra lituanopolonesa. Després d'una infructuosa campanya al setembre de 1920, va renunciar a l'oficina de camp i es va unir a l'Estat Major General a Kaunas. Després de les guerres d'independència lituanes va seguir els estudis militars a Suïssa i Txecoslovàquia. Va ascendir al rang de general i serví breument com a Cap de l'Estat Major General el 1925-1926. Es va veure obligat a retirar-se del servei actiu de l'exèrcit després del cop d'estat de 1926 a Lituània. Quan Lituània va ser ocupada per la Unió Soviètica al juny de 1940, Ladiga va ser arrestat i condemnat a mort. Va ser executat durant el seu trasllat a Sibèria.


The Country Girl

The Country Girl és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Seaton, estrenada el 1954. A Espanya es va titular "La angustia de vivir". Grace Kelly va guanyar l'Oscar a la millor actriu amb aquest film, contra el pronòstic general que l'esperava per a Judy Garland, per la pel·lícula "A Star Is Born".


Burhanuddin Rabbani

Burhanuddin Rabbani (en farsi: برهان‌الدین ربانی) (Província de Badakhxan, 20 de setembre del 1940 - Kabul, 20 de setembre del 2011) fou President de l'Afganistan del 1992 al 1996, i un cop més després de la caiguda del govern talibà a la Guerra contra el terrorisme, entre novembre i desembre del 2001, que cedí el poder a Hamid Karzai, designat per la Conferència Internacional sobre Afganistan. Rabbani fou el líder de la branca afganesa del partit Jamaat-e-Islami.

Fou un dels fundadors del moviment dels mujahidins a finals dels anys 1970, just abans de la invasió soviètica. Fou el cap polític del front unit Aliança del Nord contra els talibans, i va encapçalar un govern opositor que obtingué el reconeixement internacional, fins i tot per part de l'ONU. Després encapçalà l'oposició unida contra el govern del President Karzai). El 20 de setembre del 2011, Rabbani fou assassinat en un atemptat suïcida davant de casa seva a Kabul. Fou designat pel Parlament i el President Karzai "Màrtir de la Pau". El seu fill Salahuddin Rabbani fou elegit el 2012 per assolir la pau amb els talibans.


Zenkō Suzuki

Zenkō Suzuki (鈴木 善幸 "Suzuki Zenkō", 11 de gener de 1911 - 19 de juliol de 2004) va ser un polític japonès, que va exercir com el 70è primer ministre del seu país, des del 17 de juliol de 1980 fins al 27 de novembre de 1982.


Cuscomys ashaninka

Cuscomys ashaninka és una espècie de rosegador de la família dels abrocòmids. És endèmica del departament de Cusco (Perú). Es tracta d'una espècie arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos nans primaris. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que àrees properes a la seva distribució estan sent convertides a l'ús agrícola.


Divina Litúrgia de Sant Joan Crisòstom

La Divina Litúrgia de Sant Joan Crisòstom és la més cèlebre la Divina Litúrgia en el ritu bizantí. Porta el nom de l'anàfora amb el mateix nom que és la seva part central i que s'atribueix a Sant Joan Crisòstom, arquebisbe de Constantinoble al segle cinquè.

Reflecteix el treball dels Pares de Capadòcia per combatre l'heretgia i definir la teologia trinitària de l'Església cristiana. La Litúrgia de Sant Joan Crisòstom va ser probablement la litúrgia divina utilitzada originalment per l'Escola d'Antioquia i va ser, per tant, probablement desenvolupada a partir dels ritus litúrgics sirians Occidentals. A Constantinoble, va ser refinat i embellit sota la direcció de Joan Crisòstom com a Patriarca de Constantinoble (398-404). Havent-se convertit en la forma litúrgica de l'Església de la Santa Saviesa, Hagia Sophia, es va convertir amb el temps amb la forma litúrgica normativa en les esglésies dins de l'Imperi Romà d'Orient. Els dos ritus litúrgics de Sant Joan Crisòstom i Sant Basili a l'Església Oriental va esdevenir la norma durant el final del regnat de Justinià I.


Lockheed F-104 Starfighter

El Lockheed F-104 Starfighter és un avió de combat amb propulsió a reacció dissenyat per Lockheed com interceptor per a la Força Aèria dels Estats Units. Va ser operat per una dotzena de forces aèries des del 1958 fins al 2004. Als Estats Units va operar des de 1958 fins al 1975, i després va seguir en ús limitat amb la NASA per a vols de proves fins al 1994. El darrer país on es van retirar va ser a Itàlia el maig de 2004.

En total es van fabricar 2.578 Starfighters, la majoria per a països de l'OTAN. La variant F-104G va guanyar un concurs de l'OTAN per subministrar als seus països un nou caça bombarder. També es van produir diverses versions biplaça, la més nombrosa de les quals va ser el TF-104G.


The Wicker Man

The Wicker Man (literalment "L'home de vímet") és una versió del 2006 de la pel·lícula britànica del 1973 anomenada també "The Wicker Man". Està escrita i dirigida per Neil LaBute i protagonitzada per Nicolas Cage i Ellen Burstyn.


Simfonia núm. 24 (Mozart)

La "Simfonia núm. 24 en si bemoll major", K. 182, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el 3 d'octubre de 1773. La partitura autògrafa es conserva actualment a la Staatsbibliothek Preusisscher Kulturbesitz de Berlín.

L'obra està instrumentada per a dos oboès, dues trompes i corda. Consta de tres moviments:
# "Allegro spiritoso", en compàs 4/4.
# "Andantino grazioso", en compàs 2/4.
# "Allegro", en compàs 3/8.


Simfonia núm. 14 (Mozart)

La "Simfonia núm. 14 en la major", K. 114, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el 30 de desembre de 1771, quan Mozart tenia quinze anys. També, quinze dies abans de la mort de l'Arquebisbe Sigismund von Schrattenbach.

La simfonia està instrumentada per a dues flautes, dos oboès, dues trompes i corda. Consta de quatre moviments:
# "Allegro moderato", en compàs 2/2.
# "Andante", en compàs 3/4.
# "Menuetto & Trio", en compàs 3/4.
# "Molto allegro", en compàs 2/4.


Simfonia núm. 10 (Mozart)

La "Simfonia núm. 10 en sol major", K. 74, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada probablement durant el seu primer viatge a Itàlia, la primavera de 1770.

La simfonia està instrumentada per a dos oboès, dues trompes i corda. La durada és d'uns 9 minuts. La simfonia està composta seguint la forma de l'obertura italiana i consta dels següents moviments:
# "(Allegro - Andante)", en compàs 4/4 - 3/8.
# "Allegro", en compàs 2/4.
En la partitura autògrafa no apareix cap indicació de tempo.

La secció de l"Andante" no està escrita com un moviment independent sinó com la segona part del primer moviment, just després d'una doble barra al compàs 118.

La partitura autògrafa de l'obra, que no conté cap observació addicional de Mozart, conté l'anotació "Ouverture zur Oper Mitridate" (Obertura a l'òpera "Mitridate") realitzada per la mà de Johann Anton André, la qual està ratllada a excepció de la paraula "Ouverture". Òbviament, André estava sota la impressió que aquesta peça estava originalment planejada com una obertura a l'òpera "Mitridate, re di Ponto" (que posseeix una obertura pròpia, diferent d'aquesta simfonia).

:<score>
\relative c {
 \tempo "Allegro"
 \key g \major
 <g b, d, g,>4\f r g,8 r a r |
 b8 r c r <d g> r a' r |
 <g b, d, g,>4 r d8 r c r |
 b8 r a r <g b'> r a' r |
 <g b, d, g,>4 r
</score>


Tea Bosboom-Lanchava

Tea Bosboom-Lanchava (Kutaisi, Geòrgia, 11 de setembre de 1974) és una jugadora d'escacs que té els títols de Gran Mestre Femení des de 2001 i de Mestre Internacional des de 2005. Ha viscut als Països Baixos des de 1995 i ha representat la Federació Neerlandesa d'Escacs des de 1997, tot jugant en diverses olimpíades d'escacs.

A la llista d'Elo de la FIDE d'agost de 2015, hi tenia un Elo de 2276 punts, cosa que en feia la jugadora número 5 (femenina, en actiu) dels Països Baixos, i la número 209 del rànquing femení mundial. El seu màxim Elo va ser de 2392 punts, a la llista d'octubre de 2006 (posició 2898 al rànquing mundial).


Volta a Catalunya de 1971

La Volta a Catalunya de 1971 va ser 51a edició de la Volta ciclista a Catalunya. Es disputà en 5 etapes del 14 al 19 de setembre de 1971 amb un total de 1.034,5 km. El vencedor final fou l'espanyol Luis Ocaña de l'equip Bic per davant del seu company de files Bernard Labourdette, i de Domingo Perurena del Kas.

La cinquena etapa estava dividida en dos sectors. Hi havia dos contrarellotges, una per equips al Pròleg de Calafell i l'altra individual al segon sector de la cinquena etapa a Sabadell.

Hi havia bonificacions de 20 i 10 segons als dos primers de cada etapa, de 10, 6 i 3 segons als primers als alts de 1a, 2a i 3a categoria respectivament, i de 3, 2 i 1 segons als primers de cada meta volant. Durant el pròleg no es varen entregar bonificacions.

Luis Ocaña guanyava la "Volta" en el millor any de la seva carrera esportiva gràcies a la victòria a l'última contrarellotge.


Vincent Gerard Nichols

Vincent Gerard Nichols (nascut el 8 de novembre de 1945) és un cardenal de l'Església Catòlica, Arquebisbe de Westminster, president de la Conferència Episcopal Catòlica d'Anglaterra i Gal·les i cap de l'Església catòlica a Anglaterra i Gal·les. Anteriorment havia servit com a Arquebisbe de Birmingham entre el 2000 i el 2009. El 22 de febrer de 2014 el Papa Francesc va admetre Nichols al Sacre Col·legi Cardenalici.


Yuma Nakayama

Yuma Nakayama (中山優馬, "Nakayama Yūma"; prefectura d'Osaka, 13 de gener de 1994) és un "idol", cantant i actor japonès de l'agència de talents masculins Johnny & Associates. Des de 2009 forma part del grup especial NYC i des de 2012 ha començat a fer llançaments i carrera com a solista, sota la gestió de la discogràfica Johnny's Entertainment.


La fragata infernal

La fragata infernal (títol original en anglès: "Billy Budd") és una pel·lícula britànica (1962) de Peter Ustinov, adaptació de l'obra de teatre homònima de Louis O. Coxe i Robert H. Chapman, muntada a Broadway el 1951, i treta de la novel·la "Billy Budd" de Herman Melville. Ha estat doblada al català.

Basada en la mateixa novel·la, Britten va escriure anteriorment l'òpera "Billy Budd" (1951).


Pere Soriguera Aulès

Pere Soriguera Aulès (Reus, 29 de juliol de 1810 - Tarragona, 9 de juliol de 1838) va ser un periodista i polític català.

Fill d'un apotecari militar, Antoni Soriguera, i germà de Gil Soriguera, que va ser afusellat, estudià medicina i cirurgia, encara que per tradició familiar estava destinat a la farmàcia. Va arribar a capità de la Milícia Nacional, i tingué un paper important en l'actuació de la columna que alliberà els milicians assetjats a Vilallonga pels carlins el 1838.

Va col·laborar als periòdics de Barcelona "El Vapor" i a "El Propagador de la libertad" amb articles mazzinians. Formava part del grup de progressistes barcelonins encapçalats per Josep Andreu, Monlau, Mata i d'altres. Fundà a Reus, amb Pere Mata, la revista "La Joven España". La vida de la publicació va ser difícil, era un "Eco de ideas harto adelantadas" segons l'historiador reusenc Andreu de Bofarull. Pel gener de 1837, Soriguera, a "La Joven España" defensà al comandant de la milícia Iriarte, que havia fet afusellar uns presoners carlins vora Alforja, entre els quals hi havia alguns reusencs. La publicació va ser denunciada i els redactors van rebre amenaces del fill del general Serrano, capità general de Catalunya. El febrer d'aquell any, criticà algunes accions militars, i els oficials del 7è de Francs van amenaçar de cremar la casa de Soriguera i la impremta de Joan Baptista Vidal, que imprimia la revista, i van estripar tots els exemplars que trobaren pels cafès.

Clausurada ja "La Joven España", que era oposada al Baró de Meer, aquest empresonà Soriguera i Pere Mata al Castell de Pilats, a Tarragona, on Pere Soriguera va morir, a causa del clima malsà i la mala alimentació. Va ser enterrat en el fossar comú de Tarragona. Pere Mata va deixar testimoni literari de la presó i mort de Pere Soriguera en un poema èpic "Gloria y martirio" publicat el 1851"."


Carica

Carica és un gènere de plantes de flors pertanyent a la família Caricaceae. Anteriorment tractada amb 20-25 espècies d'arbusts o petits arbres perennes que aconsegueixen 5-10 m d'altura, natiu de les regions tropicals de Centreamèrica i Sud-amèrica, recents estudis genètics ho han restringit a una sola espècie "Carica papaya" (Papaier; syn. "C. peltata", "C. posoposa").

La majoria de les altres espècies s'han transferit al gènere "Vasconcellea", amb unes poques al gènere "Jacaratia" i "Jarilla", com segueix:

* "Carica papaya" (Papaier)

; De "Carica" a "Jacaritia"
* "Carica dodecaphylla" = "Jacaratia spinosa"
* "Carica mexicana" = "Jacaratia mexicana"
* "Carica spinosa" = "Jacaratia spinosa"

; De "Carica" a "Jarilla"
* "Carica caudata" = "Jarilla heterophylla"
* "Carica nana" = "Jarilla nana"

; De "Carica" a "Vasconcellea"
* "Carica baccata" = "Vasconcellea microcarpa" subsp. "baccata"
* "Carica candamarcensis" = "Vasconcellea cundinamarcensis"
* "Carica candicans" = "Vasconcellea candicans" (Mite)
* "Carica cauliflora" = "Vasconcellea cauliflora"
* "Carica cestriflora" = "Vasconcellea cundinamarcensis"
* "Carica chilensis" = "Vasconcellea chilensis"
* "Carica crassipetala" = "Vasconcellea crassipetala"
* "Carica cundinamarcensis" = "Vasconcellea cundinamarcensis"
* "Carica glandulosa" = "Vasconcellea glandulosa"
* "Carica goudotiana" = "Vasconcellea goudotiana"
* "Carica heterophylla" = "Vasconcellea microcarpa" subsp. "heterophylla"
* "Carica horovitziana" = "Vasconcellea horovitziana"
* "Carica longiflora" = "Vasconcellea longiflora"
* "Carica microcarpa" = "Vasconcellea microcarpa"
* "Carica monoica" = "Vasconcellea monoica"
* "Carica omnilingua" = "Vasconcellea omnilingua"
* "Carica palandensis" = "Vasconcellea palandensis"
* "Carica parviflora" = "Vasconcellea parviflora"
* "Carica pentagona" = "Vasconcellea ×heilbornii"
* "Carica pubescens" = "Vasconcellea cundinamarcensis"
* "Carica pulchra" = "Vasconcellea pulchra"
* "Carica quercifolia" = "Vasconcellea quercifolia"
* "Carica sphaerocarpa" = "Vasconcellea sphaerocarpa"
* "Carica sprucei" = "Vasconcellea sprucei"
* "Carica stipulata" = "Vasconcellea stipulata"
* "Carica weberbaueri" = "Vasconcellea weberbaueri"


Gerd Oswald

Gerd Oswald, (Berlín Alemanya, 9 de juny de 1919 − Los Angeles, Califòrnia, 22 de maig de 1989) va ser un director de cinema estatunidenc d'origen alemany. És fill del cineasta austríac Richard Oswald (1880-1963).

Va treballar com assistend director amb el seu pare, entre d'altres en "The Captain from Köpenick" (1941). Entre les pel·lícules més destacades d'Oswald figuren "A Kiss Before Dying" (1956), "Brainwashed" (1960), i "Bunny O'Hare" (1971). Oswald també va participar en la realització de diferents produccions televisives, destacant "Perry Mason", "Bonanza", "The Outer Limits", "El fugitiu", "Star Trek: La sèrie original", "Gentle Ben", "It Takes a Thief", i "Dimensió Desconeguda".

Gerd Oswald va morir a Los Angeles, Califòrnia, el 1989 a causa d'un càncer.


Crani fumant un cigarret

Crani fumant un cigarret ("Kop van een skelet met brandende sigaret" en neerlandès) és un quadre de Vincent van Gogh part de la col·lecció permanent del Museu van Gogh d'Amsterdam. Probablement va ser pintada l'hivern de 1885 a 1886, com una crítica a les pràctiques acadèmiques conservadores, una suposició basada en el fet que Van Gogh era a Anvers en aquell moment assistint a classes de la Reial Acadèmia de Belles Arts d'Anvers, classes que després qualificaria d'avorrides i diria que no li van aportar res.

L'any 2008, el quadre va ser usat pel dissenyador gràfic Chhip Kidd en la coberta de la primera edició del llibre "When You Are Engalfed in Flames", una col·lecció d'assaigs escrita per David Sedaris. Es diu que Sedaris ha estat "fascinat per la imatge" des que la va veure en una postal en un viatge a Amsterdam.


Jardins del Buen Retiro

Els Jardins del Buen Retiro eren una àrea enjardinada pública de Madrid de finals del . Ocupaven la cantonada sud-oriental de l'encreuament entre el Carrer d'Alcalá i el Saló del Prado. Actualment en el seu lloc s'aixeca el Palau de Comunicacions de Madrid.


Tour de l'Ain 2014

El Tour de l'Ain 2014, 26a edició del Tour de l'Ain, es disputà entre el 12 i el 16 d'agost de 2014 sobre un recorregut de 579 km repartits quatre etapes més un pròleg inicial. L'inici de la cursa va tenir lloc a Saint-Amour, mentre el final fou a Arbent. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2014, amb una categoria 2.1.

El vencedor final fou el neerlandès Bert-Jan Lindeman (Rabobank Development) gràcies a la seva victòria en solitari en la tercera etapa. El francès Romain Bardet () fou segon, mentre l'irlandès Daniel Martin () completà el podi. En les altres classificacions el català Jordi Simón (Ecuador) guanyà la muntanya, Julian Alaphilippe () els punts i els joves i l' la classificació per equips.


Monument al General Elorza

L'escultura urbana coneguda pel nom Monument al General Elorza, ubicada a la Fàbrica d'Armes de Trubia, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, feta de bronze, és obra de Josep Piquer i Duart, i està datada la seua instal·lació 1923.

El General Elorza, va néixer a Oñate (Guipúscoa) en 1798 i va morir a Madrid a 1873. Va ser el director de la Fàbrica d'armes de Trubia, i mentre va exercir el càrrec, va modernitzar la fàbrica, i va emprendre dues grans obres: la fundació de l'Escola de Formació Professional per una banda, i la creació d'una secció de producció artística de l'altra.

El monument, està ubicat als jardins de la Fàbrica, i està compost pel bust del General que està col·locat davant de la intersecció de dos canons que formen una aspa i davant del bust una piràmide d'artilleria.


Pieza de lava de Volvic

L'escultura urbana coneguda pel nom Pieza de lava de Volvic, ubicada davant dels jutjats de Llamaquique, d'esquena al Govern Militar (plaça d'Espanya), a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, feta a lava de Volvic (roca volcànica que pot ser tallada, esculpida, etc.), que s'explota a la rodalia de Clermont-Ferrand, França, presenta esculpits en ella, elements típics de l'arquitectura romànica. És d'autor desconegut, està datada 1991.

La ciutat d'Oviedo, agermanada amb la Clermont-Ferrand, gaudeix amb aquesta obra d'una rèplica idèntica de la que hi ha a la ciutat francesa de Clermont-Ferrand. En ambdues hi ha esculpits elements típics de l'arquitectura romànica, que caracteritza les dues zones geogràfiques, i ambdues presenten uns cartells escrits en francès i en castellà, en què s'explica l'escultura i s'informa sobre la Lava Volvic. El cartell està datat el 1991.


Monumento a Arturo Fernández

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento a Arturo Fernández, ubicada al parc del llogaret de Priañes, al municipi d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, feta de bronze, és obra de Santiago de Santiago, i està datada 1999.

L'obra es va dur a terme per encàrrec de l'Ajuntament d'Oviedo, que va decidir aixecar una escultura en honor a l'actor Arturo Fernández (nascut a Gijón, el 1930).

La figura de l'actor, vestit elegantment en un posat típic de la sèrie televisiva "La casa de los líos", té més de dos metres d'alt, i està col·locada sobre una alta peanya de pedra, al centre d'un parterre del parc públic.


Mavi

L'escultura urbana coneguda pel nom Mavi, ubicada en una font de la plaça Longoria Carbajal, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat és guarnit amb obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, feta de pedra volcànica i rematada en bronze, és obra de Santiago de Santiago, i està datada el 25 de novembre de 1994.

L'obra adquirida per l'Ajuntament d'Oviedo, va ser inaugurada pel llavors Príncep Felip, presidint la font monumental que es va construir a la plaça Longoria Carbajal després de la reforma que s'hi va realitzar. Representa el cos d'una jove asseguda, que subjecta amb una de les seves mans el cap i els cabells, i tapa alhora la seva cara, L'altra mà està agafant una de les seves cames a l'altura de la canyella.

L'any 2009 va ser substituïda per una altra escultura del mateix autor, anomenada La Piedad, després d'una nova reforma de la plaça on es ubica.

L'estàtua està actualment ubicada a la plaça del Concellín, a La Corredoria, per petició dels veïns, segons declaracions de l'Alcalde d'Oviedo.


Jardín de los Reyes Caudillos

L'escultura urbana coneguda pel nom Jardín de los Reyes Caudillos, ubicada a la carrer Águila, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

Es tracta d'un conjunt d'escultures, fetes en pedra, obra de Gerardo Zaragoza, Víctor Hevia y Manuel Álvarez Laviada, i està datada 1942.

Les escultures es van inaugurar coincidint amb els esdeveniments organitzats en la commemoració del Mil·lenari de la Cambra Santa d'Oviedo. Se situa al costat nord de la Catedral d'Oviedo. L'obra representa en el seu interior les figures dels dotze Reis d'Oviedo, que recorren la història del Principat, des Pelayo a Alfons III. Els tres primers, Pelayo, Favila i Alfons I, es representen en un mural, i són obra de Gerardo Zaragoza, que també realitzar les estàtues de Fruela I i Ramir I i els bustos Aureli I, Silo I, Mauregat I, Beremund I i Ordoni I. Obra deManuel Álvarez Laviada és l'estàtua d'Alfons III, mentre que la d'Alfons II, que es troba ja fora del recinte del jardí, és obra de Víctor Hevia Granda.


A la Toná

L'escultura urbana coneguda pel nom A la Toná, ubicada en l'encreuament dels carrers Ángel Cañedo i Sabino Fernández Campo, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, feta de fusta en un primer moment, acabà duent-se a terme en bronze, és obra de José Antonio García Prieto, i està datada 1999.

És una escultura homenatge al cantant Juanín de Mieres Juan Menéndez Muñiz i a la tonada en general, que es representa en la seva faceta més popular: "echar un cantarín en el chigre"; així, el cantant està abraçant, per les espatlles, a un amic, mentre darrere d'ells, es veu un escanciador de sidra.


Aeroport de Lampedusa

L'Aeroport de Lampedusa és un aeroport a Lampedusa, Itàlia (codi IATA: LMP, codi OACI: LICD). Està situat a uns pocs metres del centre de la ciutat, i assoleix la seva punta trànsit en el període estiuenc, com a resultats dels vols que efectuen algunes línies aèries a l'illa per raons turístiques.


La gitana

La gitana és una escultura urbana coneguda a l'entrada del carrer Gascona (Oviedo), des del carrer Jovellanos, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola. L'escultura, feta de bronze, és obra de Sebastián Miranda y Pérez-Herce, i està datada la seua inauguració l'any 2005. Es tracta d'una còpia moderna, de mida més gran que l'original, que es va dur a terme després de la mort de l'escultor, a petició de l'associació de sidreries del carrer Gascona, també conegut com a “Bulevard de la sidra”, a l'Ajuntament d'Oviedo un cop va adquirir els drets de reproducció de deu obres del cèlebre escultor, entre les quals es trobava aquesta. L'obra presenta una placa de bronze als peus en la qual es llegeix: "GITANA / SEBASTIAN MIRANDA / Oviedo / 1885 - 1975"


La Maternidad en la Florida

L'escultura urbana coneguda pel nom La Maternidad en la Florida, ubicada a la plaça Carlos Osoro Sierra (Arquebisbe), en el barri de la Florida, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, feta de bronze, és obra de Sebastián Miranda y Pérez-Herce, i està datada la seua inauguració el 2010.

L'estàtua és una rèplica a gran grandària d'una altra obra de Sebastián Miranda y Pérez-Herce, La Encarna amb Chiquilín, que està ubicada a la mateixa ciutat d'Oviedo, col·locada al Campo de San Francisco, a la cantonada entre Uría i el carrer Marquès de Santa Cruz.

La figura vol ser un cant a la vida, i com l'original, representa una dona alletant el seu fill.

La plaça està dedicada a qui va ser Arquebisbe d'Oviedo, Carlos Osoro Sierra, qui exercia el càrrec d'Arquebisbe de València, quan se li va homenatjar mitjançant la dedicació de la plaça a la seva persona.

El valor de la rèplica, va ascendir a 84.369,16 euros. L'Ajuntament d'Oviedo és el propietari dels drets de l'escultura original.