El castell ambulant

El castell ambulant (en japonès: ハウルの動く城 "Hauru no Ugoku Shiro", lit: "El castell que es mou d'en Howl". En anglès: "Howl's Moving Castle", lit: "El castell errant d'en Howl") és una pel·lícula d'animació japonesa creada per l'Studio Ghibli i dirigida per Hayao Miyazaki, responsables també de "Nausicaä de la Vall del Vent", "Porco Rosso", "La princesa Mononoke" i "El viatge de Chihiro". Està basada en la novel·la de Diana Wynne Jones, "El castell ambulant".

És la vuitena producció dirigida per Hayao Miyazaki a l'Studio Ghibli. La pel·lícula narra la història de la Sophie, una jove que és víctima d'un malefici que l'envelleix i acaba al castell errant, on viu el mag Howl, on pretén refugiar-se argumentant que serà la nova dona de la neteja donat que tot està brut i desastrat.

Va esdevenir una de les pel·lícules amb èxit en la història del cinema del Japó. A més a més, va obtenir un premi al Festival Internacional de Cinema de Venècia, al Festival Internacional de Cinema de Catalunya i al d'Art del Japó, i també una nominació als Premis Òscar.

La pel·lícula fou posteriorment doblada al català i emesa per primer cop en aquesta llengua el 18 d'agost de 2012 pel canal infantil Super 3.


Platycercus venustus

Platycercus venustus és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids (Psittacidae) que habita zones boscoses i medi humà del nord d'Austràlia, des del nord-oest d'Austràlia Occidental, cap a l'est, pel nord del Territori del Nord i zona limítrofa de Queensland.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Aeroport de Roma-Ciampino

LAeroport de Roma-Ciampino "Giovan Battista Pastine" (en italià: "Aeroporto di Roma-Ciampino "Giovan Battista Pastine"") és un aeroport comercial, civil i militar que dona servei a Roma. Està localitzat a la població de Ciampino, a 12 km al sud de la ciutat romana. L'any 2010, va gestionar 4.564.464 passatgers.

L'aeroport va obrir les seves portes l'any 1916 i és un dels aeroports més antics que encara estan en funcionament. Quan es va inaugurar l'Aeroport de Roma-Fiumicino el 1960, va deixar de ser el principal aeroport de Roma i es va destinar exclusivament als vols xàrter i de caràcter executiu. Actualment, és un dels aeroports més transitats d'Itàlia i és utilitzat per diferents aerolínies de baix cost.


Núria de Gispert i Català

Núria de Gispert i Català (Barcelona, 6 d'abril de 1949) és una política i advocada catalana, presidenta del Parlament de Catalunya entre el 2010 i 2015.


Rafael Fernández Álvarez

Rafael Fernández Álvarez (Oviedo, 1 d'octubre de 1913 - Oviedo, 18 de desembre de 2010), fou un dirigent polític asturià, primer President del Principat d'Astúries.

Vidu de Purificación Tomás, filla del dirigent socialista asturià durant la República Belarmino Tomás Álvarez. Polític pertanyent a la Federació Socialista Asturiana (FSA-PSOE). Durant la guerra civil, va jugar un important paper dintre del bàndol republicà. Així, com membre del Consell Interprovincial d'Astúries i Lleó (després Consell Sobirà), va ser Conseller d'Hisenda; anteriorment havia estat Conseller de Joventut.

Exiliat a Mèxic després de l'ocupació d'Astúries per les tropes franquistes (agost de 1937), torna a Espanya el 1977. A les eleccions generals espanyoles de 1977 fou escollit senador per Astúries dins la coalició Senadors per la Democràcia. Va mantenir l'escó al senat en successives eleccions fins al 2000.

Va ser el President, a partir de 1978, del Consell Regional d'Astúries (nom de l'òrgan provisional preautonòmic creat per a Astúries pel govern d'Adolfo Suárez) fins a l'aprovació de l'Estatut d'Autonomia (30 de desembre de 1981). Per això se'l pot considerar com el Primer President del Principat d'Astúries.


Francisco Iglesias Carreño

Francisco Iglesias Carreño (Zamora, 1945) és un polític lleonès de Zamora, fundador del Partido Regionalista del País Leonés (PREPAL). Va cursar la seva carrera universitària a Salamanca i després a la Universitat de Saragossa, on es llicencià en Ciències Físiques.
Torna a Zamora i comença el seu treball docent en diversos instituts.
Formà part de la Junta directiva d'ANFE (Associació Nacional de Físics d'Espanya)-.- i és president-.-.
És president de Col·legi Oficial de Físics d'Espanya.
Igualment va ser cofundador del "Col·legi Oficial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències" de Zamora.

Col·laborador en diversos mitjans de comunicació zamorans y outres.

Comença la seva labor política en l'any 1979, al ser presentat en les llistes al Senat per l'agrupació "Zamoranos por Zamora".

Després d'una reunió en la ciutat de Toro inicià el projecte del "Partit Regionalista del País Lleonès - PREPAL" que finalment va ser legalitzat el 19 de setembre de 1980.


Keukenhof

El Keukenhof és un parc floral situat al nord-oest de Lisse, a l'Holanda Meridional, als Països Baixos.

Sobre les 32 hectàrees del parc, les societats florals de la regió exposen a la primavera (de març a maig) els seus bulbs en flor, i sobretot les tulipes. Conegut internacionalment, el parc és sovintejat cada any per milers de turistes dels Països Baixos i d'altres bandes.

Va ser en el transcurs del segle XV que el parc, part de la finca del Castell de Teylingen, va servir de jardí d'hort a la comtessa Jacqueline d'Hainaut. Trobava allà els ingredients per a la seva cuina, el que explica l'origen de la denominació (Keukenhof: "finca de la cuina"). El 1840, el parc va ser redissenyat pels arquitectes Zochter i fill, que havia concebut igualment el Vondelpark d'Amsterdam. El 1949, la propietat va ser transformada per acollir les exposicions de flors de bulbs, per iniciativa de l'alcalde de Lisse de l'època, W.J.H. Lambooy.


Pont Nou de Manresa

Pont Nou de Manresa és un pont que travessa el riu Cardener situat a la carretera de Cardona, al costat del cementiri de Manresa, sobre el riu Cardener. Està  localitzat al nord-oest de la ciutat de Manresa. Donava pas al camí ral de Manresa a Lleida. El 2013 va ser declarat BCIN. És un dels ponts medievals millor conservats de Catalunya, construït a principis del sota la direcció de l'arquitecte barceloní Berenguer de Montagut, que també projectà les esglésies de la Seu i del Carme.


Tretze Colònies

Les Tretze Colònies eren part de l'Amèrica britànica, un nom utilitzat per la Gran Bretanya, fins al Tractat de París de 1783 que reconegué la independència dels Estats Units d'Amèrica. Les tretze colònies britàniques de Nord-amèrica es rebel·laren en contra del govern britànic el 1775. Un govern provisional es formà, el qual proclamà llur independència, que ara se celebra com el Dia de la Independència, el 4 de juliol de 1776, i així es convertiren en els tretze Estats Units originals. Les colònies foren fundades entre 1607 (la Colònia de Virgínia) i 1773 (la Província de Geòrgia), tot i que la Gran Bretanya tenia i conservà altres colònies a Nord-amèrica i al Carib.

Els documents contemporanis sovint llisten les tretze colònies revolucionàries de la Nord-amèrica britànica, en ordre geogràfic, de nord a sud:
* Nova Anglaterra
** la Província de Nou Hampshire, després l'estat de Nou Hampshire
** la Província de la Badia de Massachusetts, després els estats de Massachusetts i Maine
** la Colònia de Rhode Island i les Plantacions de Providence, després l'estat de Rhode Island
** la Colònia de Connecticut, després l'estat de Connecticut
* Les Colònies Mitjanes
** la Província de Nova York, després els estats de Nova York i Vermont (l'estat actual de Vermont fou disputat entre les colònies de Nova York i Nou Hampshire. Del 1777 al 1791, existí com la República de Vermont independent "de facto")
** la Província de Nova Jersey, després l'estat de Nova Jersey
** la Província de Pennsylvania, després l'estat de Pennsilvània
** la Colònia de Delaware (abans de 1776 eren "Els Comtats Baixos a Delaware"), després l'estat de Delaware
* les Colònies Meridionals (depenent dels documents que els esmenti, Virgínia i Maryland poden ser agrupades com les Colònies de Chesapeake
** la Província de Maryland, després l'estat de Maryland
** la Colònia i Domini de Virgínia, després els estats de Virgínia, Kentucky i Virgínia de l'Oest
** la Província de Carolina del Nord, després l'estat de Carolina del Nord
** la Província de Carolina del Sud, després l'estat de Carolina del Sud
** la Província de Georgia, després l'estat de Geòrgia


Les Snares

Les Snares (també anomenades "Tini Heke" i oficiosament Illes Snares) són un petit arxipèlag situat a 200 kilòmetres al Sud de l'Illa del Sud de Nova Zelanda.

Les Snares estan formades per una illa principal (Illa del nord-est) i l'Illa Broughton, més petita. L'arxipèlag té una superfície aproximada de 3,5 km².


Bathaniyya

Al-Bathaniyya fou un antic districte i regió natural de Síria, amb capital a Adhriat, actualment Der'a, entre el Jàbal ad-Druz, a l'est, la plana de Lajà i el Jàydur, al nord, el Jawlan, a l'oest, i els turons d'al-Júmal, al sud. La regió es coneix també com an-Nuqra, "el Buit". A l'antiguitat fou anomenada Batanea. El nom deriva de la paraula àrab "bathna, ""plana sense pedres".

Al-Bathaniyya fou ocupada pels àrabs el 635 i va rebre l'estatut de terra de "kharaj," sent assignada al "jund" o districte militar de Damasc, i de vegades incorporada al districte de Hawran. Del al XIX, sota domini otomà, fou afectada per les incursions dels nòmades àrabs Anaza i Rwala, la qual cosa la convertí en una zona molt insegura; per la mateixa època fou poblada per la població de les muntanyes de Hawran que els drusos anaven expulsant a mesura que s'instal·laven en aquesta última regió.


Alfons Milà i Sagnier

Alfons Milà i Sagnier (Barcelona, 1924 - 26 de maig de 2009) fou un reconegut arquitecte català.

Llicenciat en arquitectura el 1952 a l'ETSAB. Als inicis de la seva carrera va col·laborar amb l'arquitecte Josep Antoni Coderch, qui el va influir molt. Des del 1953 desenvolupa la seva tasca professional en col·laboració amb Federico Correa. Junts van marcar un punt d'inflexió en la concepció de l'arquitectura catalana que va servir d'exemple per a tota una nova generació d'arquitectes.

Durant la seva joventut, tant ell com el seu germà Leopoldo destacaren en competicions de motociclisme de velocitat (Alfons fou Campió d'Espanya el 1949, i Leopoldo el 1948).

Als seixanta van construir diverses cases a la població de Cadaqués amb un estil molt propi, caracteritzat, entre altres aspectes, pel mobiliari d'obra integrat en l'arquitectura. Ambdós són autors de l'interiorisme de locals tan significatius com els restaurants Reno (1961), Flash-Flash (1969) o Giardinetto (1974) de Barcelona. Són també autors d'obres tan emblemàtiques com l'Anella Olímpica de Barcelona. Des dels inicis de la seva carrera es dedica també al disseny de mobiliari i il·luminació, sobretot relacionat amb els projectes d'interiorisme del despatx. Entre els seus dissenys més destacats cal esmentar la cadira de braços Reno (1961), la cadira Barceloneta (1954) o l'aparador Lago (1957), en col·laboració amb Federico Correa.


Jean Baggioni

Jean Baggioni (Tox, 1939), és un mestre i polític cors, militant de la (UMP) de Còrsega, alcalde de Ville-di-Pietrabugno (Alta Còrsega), i antic president del consell executiu de l'Assemblea de Còrsega (1992-2004), així com antic eurodiputat.


Copa d'Europa de futbol 1985-86

La Copa d'Europa de futbol 1985-86 fou l'edició número trenta-u en la història de la competició. Es disputà entre el setembre de 1985 i el maig de 1986, amb la participació inicial de 31 equips de 30 federacions diferents.

La competició fou guanyada per l'Steaua Bucarest a la final davant del FC Barcelona a la tanda de penals, després d'empatar a 0 gols. Fou el primer triomf d'un club de l'Europa de l'est i la gran figura fou el porter Helmuth Duckadam, qui aturà tots els penals que llança el Barça.

No hi van prendre part equips anglesos, a causa de la prohibició de la UEFA després del desastre de Heysel. El representant anglès hauria estat l'Everton.


Marc Aureli Escaure

Marc Aureli Escaure (en llatí "Marcus Aurelius Scaurus")va ser un magistrat romà que va viure al . Formava part de la gens Aurèlia, de la seva branca plebea.

Va ser cònsol sufecte l'any 108 aC, elegit per a substituir el cònsol Quint Hortensi, que segurament va ser destituït després d'un judici per corrupció. Tres anys després, el 105 aC va ser nomenat legat consular del cònsol Gneu Mal·li Màxim a la Gàl·lia on va ser derrotat pels cimbres en un combat previ a la batalla d'Arausio, i fet presoner. Conduït davant dels caps del poble, els va advertir de no creuar els Alps, ja que trobarien impossible de sotmetre als romans. Va ser immediatament executat per Boiorix, un dels caps. Hi ha unes monedes d'un Marc Aureli Escaure, però probablement va ser un personatge diferent, un magistrat amb categories inferiors.


On'yomi

El On'yomi (音読み) o lectura xinesa, és l'aproximació japonesa de la pronunciació xinesa dels caràcters Kanji. Alguns van ser inclosos de diferents parts de la Xina i en diferents moments, pel que múltiples "on'yomi" tenen diversos significats. Contrasta amb la pronúncia "kun'yomi" que és la pronúncia dels caràcters kanji emprant paraules japoneses.

Generalment els "on'yomi" es classifiquen en quatre tipus:

* Go-on (呉音; literalment: pronúncia Wu), pronunciació del xinès wu durant les dinasties Meridionals i Septentrionals entre els segles i .
* Kan-on (漢音; literalment: pronúncia Han) pronunciació durant la Dinastia Tang entre els segles i .
* Tō-on (唐音；literalment: pronúncia Tang) pronunciació de les últimes dinasties, com la Dinastia Song i la Dinastia Ming.
* Kan'yō-on (慣用音; literalment: pronúncia per costum) són errors de pronunciació, que van ser integrats a l'idioma.


Luci Corneli Escipió Africà

Luci Corneli Escipió Africà () va ser un magistrat romà. Era el fill petit de Publi Corneli Escipió Africà Major. Formava part de la gens Cornèlia, i era de la família dels Escipions, d'origen patrici.

Va anar amb el seu pare a Àsia l'any 190 aC durant la Guerra Romano-Síria i va ser fet presoner per les forces d'Antíoc III el Gran. El rei el va alliberar generosament i el seu pare va voler tornar-li el favor. Encara que ho va intentar el senat romà no va aprovar la seva proposta. Va ser pretor el 174 aC. Aquell mateix any va ser expulsat del senat pels censors.


La Damnation de Faust

La Damnation de Faust ("La damnació de Faust"), opus 24, és una òpera en quatre actes d'Hector Berlioz, amb llibret del mateix compositor amb l'ajuda de Gérard de Nerval i Almire Gandonnière, basat en la primera part del "Faust" de Goethe que Gérard de Nerval havia traduït el 1828. S'estrenà a l'Opéra-Comique de París el 6 de desembre de 1846. De la mateixa manera que Goethe havia partit del "Doctor Faustus" de Christopher Marlowe, Berlioz va partir del "Faust" de Goethe i el va convertir en una mena d'autoretrat musical. A Catalunya es va estrenar al Liceu de Barcelona el 18 de febrer de 1884 en forma de concert i el 18 de novembre de 1903 com a òpera.


Genoveva

Genoveva és una òpera en quatre actes de Robert Schumann, amb llibret de Robert Reinick i el compositor, a partir de la llegenda de Genoveva de Brabant. S'estrenà al Stadttheater de Leipzig el 25 de juny de 1850 sota la direcció del mateix compositor. No s'ha estrenat a Catalunya. És l'única òpera composta per Schumann.


Bloc de Dretes

Bloc de Dretes va ser la coalició electoral fundada en Navarra (Espanya) durant la Segona República Espanyola que va tenir un gran èxit en les dues cites electorals a les Corts que va concórrer, les del 19 de novembre 1933, les del 16 de febrer de 1936 i en la cita electoral per a escollir compromissaris per a escollir President de la República el 26 d'abril de 1936. Aquesta coalició estava formada per tots els partits de la dreta ideològica, amb l'única excepció de la Falange Española que va donar llibertat de vot sense suport explícit. Els quals la formaven o donaven suport eren:
* Els carlins que s'havien unit prèviament en la Comunió Tradicionalista
* La Confederació Espanyola de Dretes Autònomes (CEDA) en la qual s'havia integrat Unió Navarresa creada en 1933
* Els Monàrquics, amb el líder independent Raimundo García García "Garcilaso", director del Diario de Navarra i molt influent a Navarra.
* Encara que molt pròxim ideològicament a l'anterior, sense candidat però donant suport externament a la coalició estava Renovación Española.

Aquesta coalició va tenir èxit en les cites electorals (vegeu Resultats electorals a les Corts espanyoles a Navarra durant la Segona República), fins al punt d'arribar a aconseguir els diputats en les eleccions de 1933 i de 1936 i en la dels compromissaris per a escollir el President de la República a l'abril de 1936. Això va ser degut al fet que es van presentar en cada circumscripció electoral el nombre màxim i atès que tenien majoria en tots aconseguien el "floc" esbiaixant la llei electoral de la Segona República on es reservava un 20% a les minories.


3a etapa del Tour de França 2008

La 3a etapa del Tour de França 2008 es va disputar el 7 de juliol, entre les ciutats de Saint-Malo i Nantes. El recorregut fou de 208 km.


Tienda en Veo

Tienda en Veo va ser un canal de televisió espanyol dedicat a la venda de productes i serveis comunament anomenats telebotiga, vidència i concursos de Call TV les 24 hores del dia. Pertanyia al grup Unidad Editorial (Veo7, Marca TV).

El mes de setembre, el Ministeri d'Indústria va exigir a Veo Televisión el tancament immediat de Tienda en Veo a la TDT, ja que considerà que estava vulnerant el límit de quatre emissions simultànies que recull la Llei General Audiovisual. Aquest mateix dia també es va exigir el tancament de Canal Club. Dies abans, el Govern també va exigir el tancament de Cincoshop a Gestevisión Telecinco pels mateixos motius. El canal va cessar les seves emissions el 21 de desembre de 2010.


Stieg Larsson

Karl Stig-Erland Larsson, conegut com a Stieg Larsson (Skelleftehamn, 15 d'agost de 1954- Estocolm, 9 de novembre de 2004), va ser un periodista i escriptor suec, famós per l'èxit de la publicació pòstuma de la sèrie de novel·les de misteri "Millennium", de la qual és autor. "Millennium" és una trilogia formada pels títols "Els homes que no estimaven les dones", "La noia que somiava un llumí i un bidó de gasolina" i "La reina al palau dels corrents d'aire". Els títols originals en suec eren: "Män som hatar kvinnor", "Flickan som lekte med elden" i "Luftslottet som sprängdes"; que correspondrien, en traducció directa, a: "Els homes que odiaven les dones", "La noia que jugava amb foc" i "El castell a l'aire que esclatà", però que es van canviar per raons de màrqueting.


Club Nàutic el Masnou

El Club Nàutic el Masnou (CNM) és un club nàutic del Masnou, fundat l'any 1967. Impulsat per Joaquim Muñoz Aistizábal, primer president de l'entitat, l'entitat practica vela esportiva, motonàutica i esquí nàutic. També ha organitzat diverses proves d'àmbit estatal i internacional, com campionats d'Europa de la classe 470, finn, optimist, laser, europa i 420. Molts dels seus regatistes han guanyat diversos campionats estatals i medalles olímpiques, com Pere-Lluís Millet, medalla d'argent a Mont-real 1976 en 470, Miquel Noguer, medalla d'or a Moscou 1980 en Flying Dutchman, o les germanes Begonya, medalla d'or a Atlanta 1996 en 470, i Natàlia Via-Dufresne, medalla d'argent a Barcelona 1992 en Europa i a Atenes 2004 en 470.

L'entitat disposa d'una escola de vela, centre de talassoteràpia, piscina olímpica i sala de musculació. A més practica altres esports com futbol sala, caiac-polo, golf, senderisme i voleibol de platja.


Francisco Esteban Acuña de Figueroa

Francisco Esteban Acuña de Figueroa (Montevideo, 3 de setembre de 1791 – ibídem, 6 d'octubre de 1862) fou un escriptor uruguaià, autor dels himnes nacionals de l'Uruguai, "Orientales, la Patria o la tumba", i del Paraguai, "Paraguayos, República o Muerte".


Litoria gracilenta

Litoria gracilenta és una espècie de granota que viu a Austràlia (de Queensland fins a Nova Gal·les del Sud).


Litoria latopalmata

Litoria latopalmata és una espècie de granota que viu a Austràlia (des de Queensland fins a Nova Gal·les del Sud).


Alcalde de Londres

L'Alcalde de Londres és un polític electe del que, junt amb l'Assemblea de Londres de 25 membres, és el responsable de l'estratègia de govern de la regió del Gran Londres (vegeu Autoritat del Gran Londres). Entre el 4 de maig de 2008 i el 6 de maig de 2016, el Conservador Boris Johnson va ocupar el càrrec, havent substituït el primer alcalde històric de la ciutat, Ken Livingstone, que ho fou des del 4 de maig de 2000 fins a la successió de Johnson. A Johnson el va substituir, al seu torn, el laborista Sadiq Khan, primer alcalde musulmà de la ciutat i de les principals capitals de l'Europa occidental.

El rol, creat l'any 2000 després d'un referèndum a Londres, va ser el primer alcalde del Regne Unit directament elegit. L'Alcalde de Londres (en anglès "the Mayor of London") és també conegut com a "London Mayor", forma que ajuda a evitar la confusió amb el Senyor Alcalde de la Ciutat de Londres, antic i actualment rol cerimonial de la petita Ciutat de Londres, àrea o barri central de Londres. L'Alcalde de Londres és l'alcalde del Gran Londres, regió que té una població de més de 7 milions i mig.

L'Alcalde de Londres és elegit per vot suplementari (es vota el candidat de primera preferència i al de segona) per un temps de quatre anys durant les eleccions que tenen lloc el mes de maig.


Copa d'Europa de futbol 1965-66

La Copa d'Europa de futbol 1965-66 fou l'edició número 11 en la història de la competició. Es disputà entre l'octubre de 1965 i el maig de 1966, amb la participació inicial de 31 equips de 31 federacions diferents.

La competició fou guanyada pel Reial Madrid a la final davant del FK Partizan de Belgrad per 2 a 1 a l'estadi de Heysel de Brussel·les.


Quim Boix i Lluch

Quim Boix i Lluch (Barcelona, 1945) és enginyer industrial. Militant del Partit Comunista del Poble de Catalunya i sindical a través de la Federació Sindical Mundial. És fill del mestre i pedagog Isidor Boix i Chaler, i germà del també sindicalista i polític Isidor Boix i Lluch.

Va ser delegat dels enginyers del Sindicat Democràtic d'Estudiants de la Universitat de Barcelona, i per això va ser detingut 11 vegades sota el franquisme, torturat després de la Caputxinada (la Manifestació de capellans de 1966 era per protestar contra els seus torturadors).

Condemnat dues vegades pel Tribunal d'Ordre Públic del Regne d'Espanya, expulsat per 3 anys de totes les universitats d'Espanya, enviat al Sàhara pel servei militar.

Va ser responsable dels comunistes a la Comissió Unitària amb catòlics de Solidaritat amb els Presos Polítics.

Acomiadat per sindicalista de diferents empreses (per això fou el primer enginyer que va presentar una demanda a Magistratura de Treball contra una empresa).

Dirigent del PSUC on fou portaveu del guanyador "NO a l'eurocomunisme" al 5è Congrés, dirigent del PCC i del PCPE, on actualment és el seu responsable de relacions internacionals.

Fou dirigent de la CONC, membre del seu secretariat com a responsable de Tècnics, Professionals i Quadres, membre del Consell Federal de Comissions Obreres, responsable de la seva SSE a l'ajuntament de Montcada i Reixac fins a la seva prejubilació, i fundador de 4 associacions de veïns sota el franquisme.

Participa en la Mesa Cívica pels Drets Socials, de la que fou fundador l'any 1995, i també de la Xarxa Contra els Tancaments i la Precarietat, així com de la Plataforma "Soles no Podem i de qualsevol manera no val".


Erik Gunnar Asplund

Erik Gunnar Asplund (22 de setembre de 1885 – 20 d'octubre de 1940) va ser un arquitecte suec, conegut per representar l'arquitectura de l'anomenat classicisme nòrdic a la Suècia dels anys 1920.

Asplund es forma artísticament en l'escola romàntica sueca. Les seves primeres obres segueixen aquesta orientació, de la qual s'allunya a poc a poc per a crear una versió modernitzada i molt personal del neoclàssic. El 1930 construeix els pavellons de l'Exposició Internacional d'Estocolm, completament moderns. En aquell any l'arquitectura moderna està representada principalment pel racionalisme d'Alemanya, Països Baixos i França.

Asplund adopta les formes d'aquest moviment, però l'interpreta d'una forma personal, més lliure i espontània, en una línia que pot considerar-se d'estil orgànic. De 1934 a 1937 treballa en l'ampliació de l'Ajuntament de Gotemburg, obra de gran interès perquè resol el problema de juxtaposar a un edifici antic una construcció completament moderna. Aquesta última té, a més, el caràcter noble i representatiu que exigeix la seva missió. Les seves obres més conegudes són la biblioteca pública d'Estocolm, model per a moltes altres biblioteques posteriors, i construida entre la tardor de 1924 i la tardor de 1927; i el Crematori del Cementiri Sud d'Estocolm, en la qual expressa la solemnitat i lirisme de l'edifici funerari amb una gran sobrietat formal (Skogskyrkogården), dissenyat juntament amb Sigurd Lewerentz, i que ha estat declarada per la UNESCO com Patrimoni de la Humanitat.


Estació de Massalfassar

L'Estació de Massalfassar, és una estació de ferrocarril situada a l'est del municipi de Massalfassar. Situada entre l'estació d'Albuixec i l'estació del Puig, només s'hi aturen alguns combois de la línia C-6 de la xarxa de Rodalies Renfe de València direcció Sagunt i direcció València-Nord.

L'estació es troba a la línia del "Corredor Mediterrani", per la qual cosa passen molts trens de llarg recorregut sense parar.

L'estació és relativament nova, ja que l'anterior va ser arrasada per un greu accident ferroviari ocorregut al vell pas a nivell, disposa d'una petita sala d'espera que només està oberta quan algun empleat està treballant a l'oficina.

Molt a prop discorre l'autovia CV-32.

L'estació queda a uns 500 metres del poble i disposa de zona per aparcar els cotxes.


Estadi Municipal Joan Serrahima

LEstadi Municipal Joan Serrahima és un estadi polivalent inaugurat el 1969, especialitzat en l'atletisme i dedicat a l'esportista olímpic català Joan Serrahima. Està situat a la muntanya de Montjuïc a Barcelona, i molt a prop del barri del Polvorí. On avui dia hi ha l'estadi, antigament s'hi trobava la pedrera de Safont, on s'extreia roques per a la construcció d'edificis de Barcelona.

L'estadi va ser inaugurat el 1969 i remodelat el 1983. La seva inauguració es va ajornar, ja que la tribuna es va enfonsar provocant la mort de dos obrers.

Actualment l'estadi és gestionat per l'Agrupació Atlètica Catalunya i hi té la seu l'Escola Municipal d'Atletisme, és utilitzat per gran quantitat d'atletes i per diverses escoles.


L'Empresa Municipal de Transports de València és una entitat que dona servei de transport públic de superfície a la ciutat de València i a les poblacions frontereres d'Alboraia, Alfafar, Burjassot, Mislata, Tavernes Blanques, Vinalesa i Xirivella. Pertany en la seua totalitat a l'Ajuntament de València i es regeix per un Consell d'Administració, nomenat per la Junta General d'Accionistes, composta ella mateixa per tots els regidors del Consistori Municipal.

Fou creada el 1986 quan l'Ajuntament de València adquirí la totalitat de les accions de l'empresa SALTUV i així passà a denominar-se Empresa Municipal de Transports, al mateix temps que començà la nova direcció de l'empresa.


Urdd Gobaith Cymru

Urdd Gobaith Cymru (Lliga per a la Joventut de Gal·les, o altrement dit, Lliga per a l'Esperança de Gal·les, UGC) és una societat gal·lesa fundada el 1922 per Ifan ab Owen Edwards, compta amb 1.500 branques i uns 50.000 membres (2006) i es dedica a promocionar el gal·lès entre els joves, organitzar campaments, l'eisteddfod juvenil (sovint retransmès pel S4C) i activitats esportives (rugbi, natació i futbol). Afirma ser una de les organitzacions juvenils més grans d'Europa. El seu logotip és un triangle amb els colors verd (Gal·les), vermell (els joves) i blanc (Jesucrist).

Els seus membres es divideixen en tres grups segons les edats: ensenyament primari (menys d'11 anys) ensenyament secundari (entre 11 i 16 anys)i estudiants o joves treballadors, entre 16 i 25. L'Urdd s'organitza en grups locals agrupats en la zona de reclutament, basant-se en escoles d'ensenyament en gal·lès, i alhora organitzades segons les regions i comtats.

Fou creada el 1922 després d'una crida a la revista "Cymru'r Plant" (infants de Gal·les). El 1925 va llançar el seu primer missatge de pau i bona voluntat arreu de Gal·les i el 1932 va crear el seu primer campament a Llangrannog. Posteriorment, en 1950, crearen un altre campament a Glan-llyn als marges del Llyn Tegid, al nord de Gal·les; i el tercer, en 2004, al Millennium Centre de Cardiff.

El 1939 va donar suport a la iniciativa d'un grup de pares per a la fundació a Aberystwyth de la primera escola d'ensenyament primari únicament en gal·lès, "Ysgol Gymraeg Urdd Gobaith Cymru" (Escola gal·lesa d'Urdd), amb set alumnes. Fou la primera Ysgol Gymraeg on gairebé totes les assignatures eren impartides en gal·lès (llevat a vegades de matemàtiques i ciències naturals).


Selaginel·la

Selaginel·la ("Selaginella") és l'únic gènere de la família de les selaginel·làcies.

Malgrat que en total hi ha unes 700 espècies, només dues es troben a Catalunya: "Selaginella denticulata" de la terra baixa mediterrània i "Selaginella selaginoides" dels Pirineus.

Etimològicament "Selaginella" prové del llatí "selago-". Plini anomenava així a una espècie de sabina i altres botànics antics anomenaven, igualment, als licopodis. "–ella" indica en llatí un sufix de diminutiu.

Morfològicament tenen un aspecte semblant al dels licopodis, però solen aparèixer estructures com els rizòfors que surten de les tiges, es claven a terra i produeixen arrels. Les fulles es disposen en quatre rengles, de formes i mides molt diverses (generalment de dues menes) i tenen un apèndix basal anomenat lígula. Són plantes heterospòries i, per tant, tenen un protal·lus endospòric reduït. Hi ha estròbils de megasporofil·les i microsporofil·les
Algunes espècies de Selaginel·la que viuen en llocs desèrtics, tenen una extraordinària capacitat per a rehidratar-se ràpidament, com l'anomenada Falsa Rosa de Jericó ("Selaginella lepidophylla") dels deserts de Mèxic.


Guàrdia de Ferro

La Guàrdia de Ferro (en romanès: "Garda de Fier") és el nom pel qual és conegut un moviment i partit polític d'extrema dreta romanès que va existir entre el 1927 i els primers anys de la Segona Guerra Mundial. També es coneix com a Legió de l'Arcàngel Miquel (en romanès: "Legiunea Arhanghelului Mihail") o Moviment legionari ("Mișcarea Legionară"). La Guàrdia de Ferro es definia com antinacionalista, antisemita i anticomunista, a més de promoure la fe de l'Església Ortodoxa. Els seus membres eren anomenats «camises verdes» pel predomuni del color verd en els uniformes que utilitzaven.

Quan Ion Antonescu va assumir el poder, el setembre de 1940, va portar la Guàrdia de Ferro al govern. Sota el poder dictatorial de Horia Sima, la Guàrdia va realitzar diversos atacs mortals contra jueus. El gener de 1941, no obstant, Antonescu va utilitzar l'exèrcit per suprimir la revolta de la Guàrdia de Ferro. Aleshores l'organització va ser eliminada, mentre que els seus líders, entre els que es trobava Horia Sima, van fugir a Alemanya.


Pacific Blue

Pacific Blue és una sèrie de televisió estatunidenca que relata les vides personals i professionals dels oficials del Departament de Policia de Santa Monica (Califòrnia, EUA). Aquests policies combaten el crim damunt de les seues bicicletes. La sèrie va començar a rodar-se en 1996 i s'acabà el 2000, a Santa Monica així com també a la localitat californiana de Venice, a excepció de dos episodis de 1999 que se filmaren a Hawaii. El productor executiu Bill Nuss va portar la sèrie a Hawaii seguint el consell d'April Masini, que també va ajudar a portar "Baywatch" a Hawaii l'any 1999. Consta de 5 temporades i 101 episodis.

A l'últim episodi de la tercera temporada Marcos A. Ferraez i Rick Rossovich abandonaren la sèrie i a la quarta temporada s'incorporaren Mario López, Jeff Stearns, Shanna Moakler, Amy Hunter. En aquest significatiu canvi als actors, s'introduïren quatre nous personatges basats en policies que ronden els 25 anys. Jim Davidson i Paula Trickey, els quals prèviament havien actuat com els personatges joves de la sèrie, passaren a desenvolupar el paper dels veterans i líders de la unitat Pacific Blue. Cory McNamara (Paula Trickey) ascendí a sergent i T.C. Callaway (Jim Davidson) passà a ser el tinent.


Departament del Segre

El Departament del Segre fou un departament francès de la Catalunya integrada dins el Primer Imperi Francès de Napoleó I, quan aquest separà Catalunya del Regne d'Espanya. El departament del Segre fou creat el 26 de gener de 1812 i comprenia totes les terres travessades per la part alta dels rius Segre i Llobregat i incorporava Andorra. Per contra, la Vall d'Aran passà al departament de l'Alta Garona. Puigcerdà fou la prefectura del departament i Talarn i Solsona les sotsprefectures. El departament desaparegué el 1814, quan França evacuà la península Ibèrica que havia estat ocupant d'ençà el 1807.


.ni

.ni és el domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Nicaragua


MacOS

macOS, abans conegut com a OS X i inicialment com a Mac OS X, és una versió del sistema operatiu que utilitzen els ordinadors Macintosh, i que es basa en un nucli Unix. Recentment aquest SO (sistema operatiu) ha rebut la denominació de sistema Unix i no un sistema basat en Unix com era abans. A la X que acompanya el nom Mac OS se li atribueixen dos significats: el de numeral romà 10 (ja que les versions del Mac OS anomenat "Classic" acaben al 9) i la darrera lletra del mot UniX.

El Mac OS X va sortir al mercat l'any 2001. El sistema operatiu parteix de l'adaptació i posterior desenvolupament d'una combinació del BSD ("Berkeley Software Distribution"), que és una variant d'Unix, i el micronucli Mach (desenvolupat per la Universitat Carnegie-Mellon). Al damunt d'aquesta base s'hi afegeix una interfície d'usuari gràfica anomenada Aqua.

El Mac OS X és força diferent de totes les versions anteriors del Mac OS, pel fet que el seu codi de base és totalment diferent del d'aquestes. La compatibilitat amb versions anteriors s'obté per mitjà d'emulació.


Yucatán

Yucatán és un dels 31 estats que conformen la federació mexicana. És situat a l'est del país, al nord de la península de Yucatán. Antigament, els estats de Campeche i Quintana Roo, i algunes regions de Tabasco i el nord de Belize van formar part de l'estat de Yucatán, que abastava tota la península. La capital és Mérida. Altres ciutats importants són Progreso i Valladolid. A Yucatán també hi ha importants ruïnes arqueològiques maies: Acanceh, Ake, Chacmultun, Chichén Itzá, Dzibilichaltun, Kabah, Labná, Mayapan, Sayil, Uxmal i Yaxuna.

Yucatán es va convertir en estat de Mèxic, després de la independència i la proclamació de la Constitució de 1824, que establia que Mèxic era una federació formada per estats lliures i sobirans. Però, quan els conservadors van arribar al poder el 1835, canviant la constitució i limitant l'autonomia dels estats de la federació, i convertint-los en províncies o departaments governats per autoritats designades pel govern central, alguns estats van respondre amb insurreccions. Yucatán va declarar-ne la independència el 1838, aprovada pel Congrés Local el 1840 i el 1845. Aquest any va començar la Guerra entre els Estats Units i Mèxic, i Yucatán es va declarar neutral.

El 1847 va començar allò que s'ha anomenat la Guerra de Castes, una insurrecció violenta del poble maia en contra de la població blanca i mestissa de l'estat, la qual cosa va dur a l'estat a una situació econòmica i social molt crítica. El govern yucatec va sol·licitar suport estranger, i fins i tot, la sobirania de l'estat, si es donava suport militar per controlar la severa situació. Cap país va respondre, però, acabada la Guerra amb els Estats Units, Mèxic va oferir suport militar i econòmic, i Yucatán va reintegrar-se a Mèxic el 17 d'agost, 1848. La Guerra de Castes no acabaria completament sinó fins al 1901.

Després que el govern centralista fos derrotat i el federalisme fos reinstaurat a Mèxic, el 1857 Campeche es va separar de Yucatán, convertint-se en un estat més de la federació. Quintana Roo es va separar el 1902.

El primer governador d'ascendència maia, Francisco Luna Kan, va ser elegit el 1976.

Avui Yucatán és un estat pròsper de la regió del sud-est de Mèxic. Mérida, la capital, és un important centre de negocis, i un important centre de turisme. El 30% de la població encara parla la llengua maia


Fort Pienc

El Fort Pienc és un barri de la ciutat de Barcelona inclòs al districte de l'Eixample. Abasta l'àrea delimitada per un perímetre que discorre per l'avinguda Diagonal (des del carrer de Nàpols fins a la Plaça de les Glòries Catalanes), l'avinguda Meridiana, el carrer dels Almogàvers, el carrer de Roger de Flor (només una illa), l'avinguda de Vilanova (només una illa), el Passeig de Sant Joan, la Gran Via de les Corts Catalanes i el carrer de Nàpols fins a la Diagonal. El barri està situat al voltant d'on hi havia l'antic fort militar anomenat Fort Pius (en homenatge a Francesco Pio di Savoia, marquès de Castel Rodrigo i capità general de Catalunya).


Filipines

La República de les Filipines és un estat insular que consisteix en un arxipèlag estès pel Pacífic occidental, a uns 700 km al sud-est del continent asiàtic, i és el grup d'illes més septentrional de la Insulíndia. Està banyat a l'est pel mar de les Filipines, a l'oest pel mar de la Xina Meridional i al sud pel mar de Cèlebes. La part malàisia de l'illa de Borneo es troba a pocs centenars de quilòmetres al sud-oest, i Taiwan es troba directament al nord, separada de l'illa filipina de Luzon per l'estret de Luzon. Les també illes indonèsies de les Moluques i les Cèlebes es troben bastant més lluny al sud, i a l'extrem oriental del mar de les Filipines hi ha l'estat insular de Palau.


Restauració Meiji

La Restauració Meiji - 明治維新, Meiji-ishin - descriu una cadena d'esdeveniments que van canviar l'estructura política i social del Japó i que van tenir lloc entre 1866 i 1869, un període de quatre anys que abasta part del Període Edo (també anomenat Shogunat Tokugawa tardà) i el començament de l'era Meiji.

La formació el 1866 de l'aliança "Satcho" entre Saigō Takamori, el líder del Feu de Satsuma i Kido Takayoshi, el líder del Feu de Chōshū, marca l'inici de la restauració Meiji. Aquests dos líders van donar suport a l'emperador i van treballar junt amb Sakamoto Ryoma per acabar amb el Shogunat Tokugawa (finalitzat el 1867) i restaurar el poder de l'emperador.

El gener de 1868 en la Guerra Boshin o "Guerra de l'any del drac" Choshu i Satsuma derrotaren l'exèrcit de l'anterior shogun. En realitat no es van tornar els poders a l'emperador sinó que el poder va passar del derrotat Shogun a una oligarquia de dàimios. Comença l'era Meiji, època en què van quedar abolits els privilegis especials dels samurais, i es donà a la població la possibilitat de portar cognom (privilegi fins llavors de l'aristocràcia, mentre que la gent portava el nom de la seva professió, per exemple, el capità d'un vaixell era anomenat "Anjin" - "capità" -). Aquests canvis van provocar la inestabilitat del país al començament de l'era Meiji. Hi va haver moltes revoltes, però es pot destacar la de Saigo Takamori, integrant del triumvirat ishin, amic i company de Toshimichi Ookubo. Saigo fou derrotat per Ōkubo i, segons algunes fonts, s'hauria suïcidat ritualment ("seppuku"). L'era Meiji va aconseguir l'estabilitat total després de quatre dècades.


Stellaland

La República de Stellaland fou una república bòer de l'antiga Sud-àfrica, localitzada al territori de l'antiga regió de Betxuanalàndia, (formada pel protectorat d'aquest nom, avui Botswana, i la colonia de Betxuanalàndia, unida després a la colònia i província del Cap de Bona Esperança).

Alguns "voortrekeers" (colons bòers) es van poder establir a la regió després del 1837. Vers el 1865 el govern bòer de Transvaal amb el suport dels bòers de la regió va voler cobrar taxes als Ba Rolong, un dels principals grups tswanes (betxuanes); una expedició que hi fou enviada fou rebutjada i el cap tswana Montshioa va demanar un arbitratge de l'Alt Comissionat Britànic; Transvaal (Pretorius i Kruger) va demanar al cap Ba Rolong d'incorporar el seu territori a la República de Transvaal i evitar així el domini britànic, però Montshioa va rebutjar la proposta. Com que les reclamacions dels bòers van seguir, el Ba Rolong i altres tribus van sotmetre la qüestió a l'arbitratge de R. W. Keate, lloctinent-governador de la Colònia de Natal, i la seva fallada arbitral va determinar que els territoris en litigi estaven fora dels límits dels Transvaal, aturant així el projecte bòer d'expansió cap a Betxuanalàndia.

El 1872 T. F. Burgers, president de Transvaal, va planejar substituir a Montshioa al capdavant dels Ba Rolong, per col·locar a Moshette, que fou declarat cap legítim del poble Ba Rolong. El 1874 Montshioa va demanar ajut als britànics i es va posar sota la seva protecció, petició que va tenir el suport del cap Khama dels bamangwats (1876), i fou ben acollida pels polítics de la colònia del Cap de Bona Esperança; així el 1878 la part sud de Betxuanalàndia fou ocupada pels britànics dirigits pel llavors coronel (després general) Charles Warren, i hi van restar fins a l'abril del 1881, però el país no fou declarat protectorat, i amb la retirada britànica el territori va caure en una mena d'anarquia; un acord amb Transvaal sobre la frontera (Convenció de Pretòria, agost de 1881) no va servir de gaire; al nord va esclatar la lluita entre Montshioa i Moshette, mentre més al sud el cap dels Ba Tlapin, David Massow (Messaw o Messau), va demanar ajut als bòers contra Mankorane, un altre aspirant a la direcció del poble dels korana (també escrit com a koranna); els bòers van veure l'oportunitat sobretot perquè els britànics no estaven massa disposats a enviar ajut als nadius, ja que estaven cansats d'aquestos afers.

El 21 de novembre de 1882 es va proclamar al nord la república de Heliopolis/Rooigrond o Terra de Goshen. Amb territoris cedits per Massow a canvi de l'ajut dels bòers, el cap d'aquestos Gerrit Jacobus van Niekerk (1849-1896) es va establir a Vryburg i el 6 d'agost de 1883 uns quatre-cents colons van proclamar la República de Stellaland ocupant la regió al sud-oest de Mafeking. La república tenia 15.490 km² i uns 15.000 habitants, i capital a Vryburg. El govern britànic no va poder impedir aquestes proclamacions, però no va reconèixer cap vincle dels caps tswanes i hotentots amb el Transvaal i teòricament restaven independents, bloquejant l'expansió i el trànsit de mercaderies britànic amb l'Àfrica central.

El novembre de 1883 Stellaland es va unir a la república de Goshen i van formar els Estats Units de Stellaland, que va restar sota influència de la República de Transvaal.

El febrer de 1884 es va formalitzar la convenció de Londres que redefinia els límits entre Transvaal i Betxuanalàndia, segons la qual una part de la Betxuanalàndia oriental era inclosa en territori bòer. Stellaland principalment, però també Goshen, van haver de cedir part del seu territori a Transvaal (uns 3.000 km²), però en la resta, fora de l'esfera d'interessos de Transvaal, els governs republicans van romandre, formant de fet una punta de llança del Transvaal a l'oest de les seves fronteres. L'abril de 1884 John Mackenzie, successor de Livingstone, fou enviat a la zona per arreglar els afers. Mackenzie va negociar amb els caps betxuanes (tswanes) amb facilitat, però no va passar el mateix amb els bòers; Goshen va desafiar la seva autoritat i Stellaland només va acceptar les propostes a contracor.

El maig es va formar al Cap un nou govern sota control de l'afrikaner Bond, i Mackenzie fou acusat de ser favorable als betxuanes, i li fou refusat cap ajut militar en la seva missió, i finalment cridat el 30 de juliol per l'Alt Comissionat Sir Hercules Robinson; el cap de l'oposició parlamentària del Cap, Cecil Rhodes, fou enviat a Betxuanalàndia en el seu lloc. El prestigi britànic, minvant després de la guerra de 1881, va fer difícil la seva posició; Rhodes assumia que no podia esperar ajut efectiu de les autoritat colonials o imperials i va adoptar un to conciliador. Stellaland, que havia acceptat les propostes moderades de Mackenzie, romandria com una república sota una mena de protectorat britànic (1 d'agost de 1884). Però Goshen refusava qualsevol arranjament; el cap militar bòer de Goshen, P. J. Joubert, després d'una entrevista amb Rhodes a Rooigrond, va atacar territori del cap tswana Montshioa, i Rhodes va declarar que aquesta acció era una declaració de guerra a la Gran Bretanya. El 10 de setembre de 1884 Goshen va demanar l'establiment del protectorat de Transvaal en violació de la convenció de Londres, però el president Kruger va acceptar, declarant que era un mesura pel bé de la humanitat.

Els britànics van despatxar a la zona (octubre) al general Sir Charles Warren. Abans de l'arribada del general, el govern del Cap dirigit pel primer ministre Sir Thomas Upington, acompanyat del tresorer general Sir Gordon Sprigg, van anar a Betxuanalàndia per signar un arranjament que preveia deixar als bòers en possessió dels seus territoris, però l'acord fou vetat pel govern imperial. Warren al front de 4000 homes ("Bechuanaland Expeditionary Force") va arribar al riu Vaal el gener del 1885 i el dia 22 es va trobar amb Kruger al riu Modder; Kruger va provar d'aturar la seva marxa assolint el compromís de restablir l'ordre, però Warren no va acceptar i va continuar.

El març del 1885 Warren va arribar a l'Orange River Station, el final de la línia fèrria (el pont sobre el riu Orange encara no existia); els bòers de la regió no van oferir resistència. Sense disparar un sol tret, la República de Stellaland fou annexionada a la Betxuanalàndia Britànica, que es convertí en el Protectorat de Betxuanalàndia, que fou annexionat a la Colònia del Cap el 16 de novembre de 1895. L'esfera d'influència britànica es va estendre cap al nord fins als 22 graus S, i a l'oest fins al 20 graus E (que marcava el límit oriental de l'Àfrica Sud Occidental Alemanya). El desembre, Stellaland fou inclosa a la colònia de Betxuanalàndia. Mahikeng, capital de Goshen, reanomenada Mafeking, va servir aleshores com a capital per la colònia britànica de Betxuanalàndia ("British Bechuanaland") al sud del Molopo, i el Protectorat de Betxuanalàndia ("Bechuanaland Protectorate"). El 1895 el "British Bechauanaland" fou unit a la província del Cap.


Bauhaus

Bauhaus és un terme comú per a denominar la Staatliches Bauhaus, una escola d'art i arquitectura a Alemanya que fou fundada el 1919 per Walter Gropius a Weimar (Alemanya) durant la República de Weimar, i fou clausurada per les autoritats prussianes (en mans del partit nazi) l'any 1933. Bauhaus també denomina l'aproximació al disseny i el model educatiu que desenvolupà i aplicà l'escola. El nom es tradueix (del verb alemany "bauen": construir) com a "Casa d'Arquitectura". L'Estil Bauhaus va esdevenir un dels corrents amb més influència en l'arquitectura moderna.

Les seves propostes i declaracions d'intencions participaven de la idea d'una reforma necessària dels ensenyaments artístics com a base per a una transformació de la societat de l'època, d'acord amb la ideologia socialista del seu fundador. La primera fase (1919-1923) fou idealista i romàntica, la segona (1923-1925) molt més racionalista, i en la tercera (1925-1929) assolí el seu major reconeixement, coincidint amb el seu trasllat de Weimar a Dessau. El 1930, sota la direcció de Mies van der Rohe, fou traslladada a Berlín on canvià l'orientació del seu programa d'ensenyament.

El 1996 la Bauhaus i les seves seus a Weimar i Dessau van ser declarats Patrimoni de la humanitat per la UNESCO.


Claudi Agatèmeros

Claudi Agatèmeros o Claudi Agatèmer (en llatí "Claudius Agathemerus", en grec ), era un metge grec que va viure al .

Va néixer a Lacedemònia i va ser deixeble del filòsof Cornut a casa del qual es va fer amic del poeta Persi cap a l'any 50 aproximadament. Suetoni l'anomena Agatern ("Agaternus") però segur que és un error. Portava el nom de Claudi perquè la seva família era clienta hereditària de la gens Clàudia de Roma, tal com diu Suetoni.


Fonteu Agripa

Fonteu Agripa (en llatí "Fonteius Agrippa") va ser un cavaller romà del . Formava part de la gens Fonteia, una gens romana d'origen plebeu procedent de Tusculum.

Era un dels acusadors de Luci Escriboni Libó Drus l'any 16, acusat de conspirar contra Tiberi. Més tard va oferir a la seva filla com a verge vestal, l'any 19.

El seu fill, que portava el mateix nom, va ser governador de la província d'Àsia amb poder proconsular l'any 69. Vespasià el va cridar a Roma i li va confiar el govern de Mèsia l'any següent. Va morir en una batalla contra els Sàrmates.


Battlefield

Battlefield ('camp de batalla' en anglès) és una saga de jocs de guerra en primera persona d'ordinador personal i videoconsola que va començar al terreny de l'ordinador amb Battlefield 1942, l'any 2002. Com es pot intuir pel nom, el jugador encarna un soldat d'una de les potències de la Segona Guerra Mundial: Japó, EUA, URSS, Tercer Reich o el Regne Unit.

Després van sortir Battlefield Vietnam, Battlefield 2 i Battlefield 2142, tots tres jocs segueixen més o menys la línia del primer.

Per videoconsola, han aparegut , molt reeixit i que espera una continuació amb , Battlefield 4 i , inspirat en la guerra del pacífic (IIGM) i amb la peculiaritat que és un joc completament "on-line".

Al passat 2011, va sorgir Battlefield 3 a la venda. Després d'haver obtingut força premis a la conferència mundial de jocs E³, com el del millor multijugador. Va sortir a la venda amb una gran tirada. Aquesta nova entrega de Battlefield ha estat molt exitosa amb una gran quantitat de vendes. Després d'un temps va sortir una extensió (DLC: DownLoadable Content, que vol dir contingut descarregable) "Back to Karkland", "Close Quarters", "Armored Kill", "Afthermath", "End Game" que ofereixen mapes, armes, vehicles i modes de jocs nous.

Després de publicar Battlefield 1 en 2016, que tenia com escenari la primera Guerra Mundial, en 2018 es va publicar Battlefield V que tornava a la segona Guerra Mundial.


Decret de l'Incendi del Reichstag

El Decret de l'Incendi del Reichstag del 28 de febrer de 1933 (en alemany, "Reichstagsbrandverordnung;" oficialment anomenat Decret del President del Reich per a la Protecció del Poble i de l'Estat: "Verordnung des Reichspräsidenten zum Schutz von Volk und Staat," en alemany) signat pel President alemany, el mariscal Paul von Hindenburg, a instàncies d'Adolf Hitler, canceller des del 30 de gener. L'esmentat decret era la resposta immediata a l'incendi del Reichstag. En funció d'aquest decret se suspenien els articles 114, 115, 117, 118, 123, 124 i 153 de la Constitució de Weimar. Es restringien el dret a la llibertat personal, opinió, premsa, organització i assemblees, comunicacions postals, telegràfiques i telefòniques, i les garanties per escorcolls domiciliaris i ordres o confiscacions, i es restringia la propietat. Els drets civils bàsics a la República de Weimar quedaven suspesos.


Francisco Vallejo Pons

Francisco Vallejo Pons (Es Castell, Menorca, 21 d'agost de 1982) és un jugador d'escacs menorquí, el més fort jugador de tots els temps nascut a Espanya i habitual número 1 del rànquing espanyol (durant alguns anys número 2 estatal després de la nacionalització del russo-letó Aleksei Xírov). El 1999 li fou atorgat el títol de Gran Mestre, essent el més jove de l'Estat espanyol en rebre aquest títol amb només 16 anys.

A la llista d'Elo de la FIDE de l'octubre de 2020, hi tenia un Elo de 2721 punts, cosa que en feia el jugador número 1 de l'estat espanyol, i el 27è millor jugador del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2724 punts, a la llista de juliol de 2011 (posició 21 al rànquing mundial).


Albert I de Bèlgica

Albert I de Bèlgica (Brussel·les, 1874 - Marche-les-Dames, 1934) fou rei dels belgues de 1909 a 1934 i el tercer rei després del seu oncle Leopold II de Bèlgica i el seu avi Leopold I de Bèlgica.


Leopold III de Bèlgica

Leopold III de Bèlgica (Brussel·les, 1901 - 1983) va ser rei dels belgues des de 1934 fins a 1951.


Pau de Westfàlia

La Pau de Westfàlia, també coneguda com la dels Tractats de Münster i Osnabrück, foren una sèrie de tractats que van posar fi a la Guerra dels Trenta Anys i oficialment reconeixien les Províncies Unides Holandeses i la Confederació Suïssa. El tractat espanyol (Osnabrück), que acabava la Guerra dels Vuitanta Anys, es va signar el 15 d'octubre de 1648. El tractat de Münster es va signar el 24 d'octubre de 1648 entre Ferran III del Sacre Imperi Romanogermànic (1608-1657), els altres prínceps del Sacre Imperi Romanogermànic, el Regne de França, i Suècia.

Sovint també se'n considera part el Tractat dels Pirineus, signat el 1659 per tal d'acabar la guerra entre França i Espanya, que cedí a França part de Catalunya, la Catalunya del Nord, i del País Basc.

Marca el començament de l'era moderna, amb el qual s'acaba el feudalisme i es passa a les relacions internacionals, així com el naixement de l'estat nació sobirà. Molts historiadors consideren que aquesta Pau és el lloc on es crea l'Estat-Nació.


Briàreu

En la mitologia grega Briàreu (en grec Βριάρεως "Briareôs", Βριάρηος "Briarêos" o Οβριάρεως, "Obriareôs", «fort») és un dels Hecatonquirs, gegants de cent braços i cinquanta caps, fills d'Urà i Gea. Briàreu és germà de Cotos i Gies. A la "Ilíada" d'Homer els homes l'anomenen Egeó (Αίγαίον), si bé aquest és també el nom d'un déu del mar, que segons algunes fonts seria el seu pare. Encara en unes altres fonts Briàreu seria fill de Thalassa, la deessa primordial del mar.

Juntament amb els seus germans, va ser relegat al Tàrtar primer per Urà i després per Cronos, a qui havien ajudat a derrotar Urà, fins que van ser alliberats per Zeus i van lluitar al costat d'ell en la Titanomàquia. Una vegada tancats els Titans al Tàrtar, Briàreu-Egeó va custodiar els titans en la seva presó subterrània, acompanyat dels seus germans. Posidó el va recompensar pel valor mostrat en la batalla i li va donar la mà de la seva filla Cimopolea i dispensant-lo de fer guàrdia davant dels Titans. Ferm aliat de Zeus, va ser invocat per Tetis perquè ajudés al rei dels déus quan aquest va ser encadenat per Hera, Atenea i Posidó en un intent d'enderrocar-lo. La seva sola presència i la por a la seva força prodigiosa van ser suficients per dissuadir als déus de l'intent. Es va instal·lar amb Cimopolea en un palau en el riu Oceà. Amb ella va ser pare de dues nimfes: Eòlice i Etna.

Aristòtil afirma que les columnes d'Hèrcules s'anomenaven inicialment «de Briàreu», però després que Hèracles purifiqués la terra i el mar convertint-se així en un benefactor dels homes, aquests el van honorar canviant-ne el nom.


Avebury

Avebury és l'emplaçament d'un cercle de pedres datat fa més de 5.000 anys. És al comtat anglès de Wiltshire, prop de la ciutat del mateix nom. El 1986 fou declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

És dels més grans monuments del neolític a Europa, més antic que el de Stonehenge, que es troba uns kilòmetres més al sud.

El monument es compon de diferents cercles de pedres. El cercle exterior té un diàmetre de 335 metres i és el més gran de tots els monuments prehistòrics localitzats. En origen estava format per 98 pedres; algunes d'elles de més de 40 tones. L'alçada de les pedres va des de 3,6 fins a 4,2 metres. Les proves del carboni 14 les han datades a entre el 2800 i el 2400 aC.

A prop del centre del monument trobem dos cercles de pedres més, separats entre si. El cercle del nord fa 98 metres de diàmetre encara que només queden en peu un parell de pedres de les que el componien. Al centre hi ha una cova feta amb tres pedres, amb l'entrada apuntant cap al nord-oest.

El cercle del sud té 108 metres de diàmetre. Està pràcticament destruït i algunes seccions estan ara entre els edificis del poble. Un monòlit de 5,5 metres d'alt estava col·locat al centre tocant amb un alineament de petites pedres que es destruïren el .

Moltes de les pedres originals van ser destruïdes el per proveir de material de construcció i facilitar el conreu de les terres.

Estava unit al "Santuari" per l'avinguda Kennet, de 2,5 quilòmetres de llarg i 25 m d'ample.


Ciutadans - Partit de la Ciutadania

Ciutadans - Partit de la Ciutadania (denominació electoral: Ciutadans-Partido de la Ciudadanía, denominació oficial en castellà: Ciudadanos-Partido de la Ciudadanía, acrònim: Cs) és un partit polític d'àmbit espanyol originat a Catalunya. És autodefinit com a liberal progressista, i no-nacionalista, tot i que sovint és classificat com a partit nacionalista espanyol i partit que fa polítiques de dreta. Cs defensa les llibertats individuals entre els ciutadans i l'acostament d'aquests a les institucions, sempre des d'una vessant constitucional espanyola. A Catalunya, on té 6 escons al Parlament i 176 regidors en diferents ajuntaments, s'oposen al catalanisme, que valoren en els seus manifestos fundacionals com a negatiu per a la convivència dels ciutadans i la democràcia. El 2014 va obtenir dos eurodiputats al Parlament Europeu.

Inicialment fundat a Catalunya, el partit ha iniciat un període d'expansionisme estatal, pel qual va adaptar la versió en castellà del seu nom Ciudadanos-Partido de la Ciudadanía amb l'objectiu de reafirmar que el seu àmbit d'actuació és estatal, tot i que als territoris amb llengua pròpia diferent al castellà utilitza indiferentment el nom en castellà i/o el de la llengua pròpia de la regió. Així als Països Catalans també s'anomenen "Ciutadans - Partit de la Ciutadania", a Galícia Cidadáns - Partido da Cidadanía o a Euskal Herria Herritarrak - Herritarron Alderdia.


Plats bruts

Plats bruts era una sèrie de televisió catalana estrenada el 19 d'abril de 1999 per TV3. Aquesta comèdia de situació era una coproducció Kràmpack, El Terrat (Xen Subirats) i Televisió de Catalunya (Montse Polo i Montse Narro) dirigida per Oriol Grau, Lluís Manyoses i Joel Joan. La sèrie estava formada per 73 episodis de 25-30 minuts de durada, dividits en sis temporades i fou emesa per TV3 des del 19 d'abril de 1999 fins al 15 d'abril de 2002. Més avant se'n van fer reemissions (estiu del 2004 a TV3, any 2012 al canal 3XL, estiu del 2013, del 2014, del 2015 i del 2016, i del 2019 a TV3). També s'emet a 8tv de dilluns a divendres al vespre.

"Plats bruts" va tenir molt bona audiència i va arribar a superar el milió d'espectadors ja al segon episodi, i va aconseguir una mitjana de més d'un 35% del quota de pantalla i de 900.000 espectadors a Catalunya. Posteriorment es van reposar els episodis pel Canal 300 i el 3XL i es va doblar la primera temporada al castellà amb el títol "Platos sucios", per emetre's per Vía Digital i ETB2. "Plats bruts" va ser una sèrie revolucionària perquè era de les primeres sèries de televisió que, a més de tenir subtítols, oferia la possibilitat al públic d'activar comentaris per a invidents.

La sèrie és una comèdia de situació amb un estil anglosaxó molt marcat, en què els episodis segueixen un fil conductor, però no tenen una continuació temàtica. Durant la seva emissió va comptar amb molt bones crítiques gràcies als guions frescs i divertits i a uns actors que encaixaven molt bé en els respectius personatges. Es presenta un humor intel·ligent, però molt peculiar que va en sintonia amb les personalitats dels protagonistes, que tot i les excentricitats i les exageracions, connecten fàcilment amb l'audiència per la seva credibilitat. També destaca la paròdia a la societat catalana actual, especialment en les referències al catalanisme.


Carles III d'Espanya

Carles III d'Espanya, Carles VII de les Dues Sicílies i Carles I de Parma, també conegut amb el sobrenoms d'el Político i el Mejor Alcalde de Madrid (Madrid, Regne d'Espanya, 1716 - "ibíd.", 1788), fou duc de Parma (1731-1735), rei de les Dues Sicílies (1735-1759) i monarca d'Espanya (1759-1788).

Tercer fill mascle de Felip V que arribà a adult i el primer amb Isabel Farnese. Era , doncs, germanastre de Lluís I i Ferran VI dels quals heretà el tron espanyol en no deixar cap d'ells descendents.

Carles és considerat un paradigma del despotisme il·lustrat, ja que durant el seu regnat dugué a terme importats reformes administratives i econòmiques a la fi d'assegurar i millorar la situació dels territoris governats com ara evitar guerres prolongades o controlar la influència del clergat, també promocionà ministres capaços com Floridablanca i Jovellanos, que jugarien un paper important en la projecció externa de la corona.

Contragué matrimoni amb Maria Amàlia de Saxònia l'any 1738, filla del rei de Polònia-Lituània i duc elector de Saxònia Federic August II.

L'historiador Stanley Payne comentà sobre la figura de Carles III : "Probablement el rei europeu més exitós de la seua generació. Amb un lideratge ferm, consistent i intel·ligent. Elegí ministres capaços i guanyà el respecte del poble".


Auschwitz

El camp de concentració i d'exterminació d'Auschwitz-Birkenau (en alemany ), on Auschwitz (Oświęcim en polonès) i Birkenau (Brzezinka [bʐɛˈʑinka]) són els noms en alemany dels pobles polonesos propers, fou un complex format per diversos camps de concentració, d'experimentació mèdica i d'extermini en massa de presoners construït pel règim de l'Alemanya nazi, després de la invasió de Polònia de 1939, al principi de la Segona Guerra Mundial. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1979.

En 5 anys, uns 1,3 milions d'homes, de dones i d'infants (el 90% jueus) foren assassinats a Auschwitz, aproximadament 900.000 immediatament a la sortida dels trens que els havien portat fins al camp, la majoria a les cambres de gas. La resta moriren de malalties, malnutrició, maltractaments, sàdics experiments "científics", etc. Sens dubte, aquest camp d'extermini ha estat considerat el símbol del genocidi del poble jueu; el símbol de la Xoà (l'Holocaust del judaisme).

Inicialment, el camp d'Auschwitz havia estat concebut com un centre de quarantena, però a partir de l'estiu de 1941, Rudolf Höss -comandant del camp ("SS-Obersturmbannführer")- és convocat per Heinrich Himmler -màxim responsable de les SS- per comunicar-li que Adolf Hitler li havia encomanat dur a terme la "solució final" de la qüestió jueva, i que el seu camp havia de jugar un paper important car era un lloc amb bones comunicacions terrestres per tren i prou discret. L'estiu de 1943, Rudolf Höss fou reemplaçat per Arthur Liebehenschel i Richard Baer.

Auschwitz fou una combinació d'extermini massiu i industrialitzat, i explotació del treball esclau amb la complicitat de la indústria alemanya.

El 1979, el camp de concentració d'Auschwitz fou declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.


Matan

Matan és, a la genealogia de Jesús l'Evangeli segons Mateu, el fill d'Eleazar i el pare de Jacob i, per tant, avi de Josep i besavi de Jesús de Natzaret.

Segons el redactor de l'Evangeli segons Mateu seria descendent de la línia procedent del profeta Abraham i del rei David. Concretament era fill d'Eleazar i pare de Jacob, sent besavi de Jesús de Natzaret. En l'Evangeli segons Lluc, al seu lloc hi és esmentat Matat, fill de Leví i pare d'Elí.

Segons Valdez, el nom de Matan podria ser una abreviació de Matanies, nom pel qual també és conegut Sedecies, darrer rei de Judà abans de l'exili a Babilònia. El redactor utilitza adobant el terreny a Jacob i Josep, que vincula de forma intencional amb un altre exili, el d'Egipte. Les diferències de les genealogies de Jesús serien, segons la tesi de Juli Africà, Mateu —al qual prefereix perquè aporta un llinatge regi— va formular la línia descendent legal i Lluc la natural.


Viquipèdia

La Viquipèdia (Wikipedia en anglès, manlleu del hawaià "wikiwiki" –pronunciat amb variació lliure o – que vol dir «molt ràpid», i "enciclopèdia") és una enciclopèdia lliure mantinguda per la Fundació Wikimedia, una organització sense ànim de lucre. Els més de 48 milions d'articles (dels quals en anglès i en català) han estat escrits col·laborativament per usuaris d'arreu del món, i la majoria dels seus articles poden ser editats per qualsevol persona que pugui accedir a la web. Va ser creada el gener del 2001 per Jimmy Wales i Larry Sanger, i actualment és l'obra de referència més gran i popular a Internet.

Les crítiques a la Viquipèdia se centren en el fet que per sistema conté prejudicis i inconsistències i la seva norma d'afavorir el consens per damunt de les credencials en el seu procés editorial. També se centren en la seva fiabilitat. Algunes altres crítiques se centren en la seva susceptibilitat al vandalisme o que s'hi afegeixi informació no verificada. Tanmateix, altres treballs defensen que el vandalisme normalment es treu ràpidament.

Jonathan Dee, del "New York Times", i Andrew Lih, en el "5è Simposi Internacional sobre el Periodisme en Línia", han citat la importància de la Viquipèdia, no només com a referència enciclopèdica sinó també com a font de notícies actualitzada regularment.
Quan la revista Time va donar el premi "Persona de l'any 2006" a "You", va reconèixer la reeixida de la col·laboració en línia, va citar la Viquipèdia com un dels tres exemples dels serveis "Web 2.0", juntament amb YouTube i MySpace.

L'edició en català / valencià de l'enciclopèdia lliure més gran del món va ser la tercera a crear-se, el 16 de març de 2001, i té l'honor de ser la primera que va contenir articles en llengua no anglesa. La Viquipèdia alemanya, per exemple, es va crear minuts abans, però no va disposar d'articles en el seu idioma fins mesos després. Actualment hi ha versions de la Viquipèdia en més de 250 llengües però només 236 estan actives, i el conjunt de Viquipèdies tenen més de 36.190.141 articles (octubre 2015) i reben més de 8.000 milions de visites cada mes (dades del 2014).

Actualment ( del ) la Viquipèdia en català té articles i la versió anglesa en té .


Che Guevara

Ernesto Guevara, més conegut com a Che Guevara, o simplement com El Che, (Rosario, Argentina, 14 de juny de 1928 - La Higuera, Bolívia, 9 d'octubre de 1967) fou un polític, guerriller, escriptor i metge argentino-cubà.

Fou un dels líders de la Revolució Cubana. En la dècada dels anys seixanta s'establí amb un petit grup de guerrillers a Bolívia on fou capturat i assassinat de manera clandestina per l'exèrcit bolivià amb la col·laboració de la CIA.

Pòstumament, s'ha convertit en un símbol d'abast mundial; pels seus partidaris simbolitza la lluita contra les injustícies socials o la rebel·lió i l'esperit incorruptible, mentre que pels seus detractors és vist com un assassí en massa i un criminal, acusant-lo, a més a més, d'una nefasta gestió com a Ministre d'Indústria del govern cubà. El contorn del seu rostre, obtingut a partir d'una foto d'Alberto Korda, ha estat denominada com "la fotografia i la icona gràfica més famosa del " segons l'Institut d'Art de Maryland.


Namsan

La muntanya Namsan (en coreà: 남산, «Muntanya del Sud») és un pic de 494 metres d'altura situat al centre del Parc Nacional Gyeongju, al sud de Gyeongju, a Corea del Sud. La muntanya és de fàcil accés des de la ciutat i atreu a un gran nombre de turistes nacionals. Namsan cobreix una àrea d'uns 8 km de nord a sud i  12 km d'est a oest. Hi han 40 valls i 180 pics aproximadament, dels quals el Geumobong (468 m) i el Gouibong (495 m) són els més coneguts. Namsan és la llar de molts vestigis culturals i històrics i en l'actualitat és part de l'àrea històrica que envolta Gyeongju i que va ser afegida a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO dins el conjunt «Àrees històriques de Gyeongju», el 2000.


La passió de Venus

La passió de Venus (títol original: "Delta of Venus") és una pel·lícula dramàtica i eròtica d'origen estatunidenc que es va estrenar el 1995. Està inspirada per la col·lecció eròtica del mateix nom, obra de Anaïs Nin. Es desenvolupa a París (França), entre 1939 i 1940. Tracta la història d'una novel·lista eròtica que escriu inspirada per les seves fantasies. La pel·lícula va ser dirigida per Zalman King i està protagonitzada per Audie England, Costas Mandylor i Marek Vašut. Va rebre a més la qualificació NC-17 a causa del seu contingut sexual. Ha estat doblada al català.


La Comunitat de comunes del Ried de Marckolsheim (oficialment: "Communauté de communes du Ried de Marckolsheim") és una Comunitat de comunes dels departaments del Baix Rin i de l'Alt Rin, a la regió del Gran Est.

Creada al 2012, està formada 18 municipis, dels quals 17 estan al Baix Rin menys Grussenheim que està a l'Alt Rin. La seu es troba a Marckolsheim.


Kristine Bonnevie

Kristine Elisabeth Heuch Bonnevie (8 d'octubre de 1872 - 30 agost de 1948) va ser una biòloga noruega, i la primera dona catedràtica de Noruega. Els seus camps d'estudi van ser la citologia, la genètica i l'embriologia.

Va ser la cinquena de nou fills. Els seus pares van ser Jacob Aall Bonnevie (1838-1904) i Anne Johanne Daae (1839-1876). La seva família es va mudar de Trondhjem a Cristiania el 1886. Mai es va casar. La seva germana Honoria va ser l'esposa de Vilhelm Bjerknes.

Bonnevie va aprovar el seu examen d'ingrés a la Universitat en 1892, començant els seus estudis en zoologia, però canviant després a la biologia. Va completar la seva tesi doctoral, "«Undersøgelser over kimcellerne hos Enteroxenos østergreni»" [estudis sobre cèl·lules germinals del "Enteroxenos østergreni"] el 1906. També va estudiar amb Arnold Lang a Zuric en els anys 1898-1899, amb Theodor Boveri a Würzburg en 1900-1901, i amb Edmund Beecher Wilson a la Universitat de Colúmbia a Nova York de 1906 a 1907. Va succeir al Johan Hjort com a cap del Laboratori de zoonòtica el 1900. va ser professora de la Real Universitat Federicana de 1912 a 1937, i va fundar l'Institut de recerca de la herència el 1916.

El 1911, Bonnevie es va convertir en la primera dona membre de l'Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres. Més tard, va fundar l'Associació noruega de dones acadèmiques, que va liderar de 1922 a 1925. Va establir una casa d'estudi per a nenes el 1916 i una casa d'estudiants el 1923. Kristine Bonnevie va ser membre del comitè de radiodifusió de la Universitat de 1927 a 1937. L'explorador Thor Heyerdahl va ser un dels seus estudiants de doctorat en els anys trenta.

Bonnevie també va ser membre prominent del Partit Liberal d'Esquerres de 1909 a 1918. Va ser elegida regidora de l'Ajuntament de Cristiani de 1908 a 1919, i com a representant adjunta al Parlament de Noruega a 1915.

Va rebre la Medalla d'or al Mèrit Real el 1920, i va ser nomenada dama de primera classe de la Reial Orde Noruec de Sant Olaf el 1946. I també va rebre el «Premi Fridtjof Nansen el 1935. L'edifici de Biologia a Blindern, a la Universitat d'Oslo porta el nom de Kristine Bonnevie.


La Comunitat de comunes del cantó d'Erstein (oficialment: "Communauté de communes du canton d'Erstein") és una Comunitat de comunes del departament del Baix Rin, a la regió del Gran Est.

Creada al 2017, està formada 28 municipis i la seu es troba a Benfeld.


Club Muntanyenc Mollet

El Club Muntanyenc Mollet (CMM) és un club de muntanyisme de Mollet del Vallès, fundat l'any 1944. Forma part de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya.

El moviment excursionista a Mollet del Vallès aparegué amb força en el primer terç del , i com a conseqüència d'aquest fenomen, es fundà l'any 1932 el Grup Excursionista Fotogràfic de Mollet (GEFM). Aquesta associació barrejava la pràctica de l'excursionisme juntament amb l'afició de la fotografia. Va tenir la seu a l'Hostal La Marinette i la seva primera sortida fou una excursió a Argentona. L'esclat de la Guerra Civil Espanyola provocà la desaparició de l'associació. Per altra banda, al municipi també existien altre entitats que organitzaven excursions com l'Agrupació Mollet i l'Art Esport.

Després de la guerra civil, va fundar-se l'any 1944 el Club Muntanyenc Mollet, com a delegació del Club Montanyenc Barcelonès (CMBM) a Mollet del Vallès. Principalment, fou fundat per antic membres del Grup Excursionista Fotogràfic de Mollet, entre els quals van destacar, Pere Soler i Rafael Angulo. La seva primera seu fou la Granja Pou i durant els primers anys organitzaren excursions a les Guilleries i Collsacabra, tot i les dificultats per l'obligació del franquisme per portar salconduits. L'any 1952 canvia la seva seu al Club Recreatiu de Mollet però durant gran part de la dècada dels cinquanta i seixanta l'entitat passa per una greu crisi, ja que només són 14 membre actius. No obstant, cal destacar la seva activitat durant aquest període, com per exemple, l'ascensió a l'Aneto el 1952, el Mont Perdut, el Posets, etc. L'arribada de la dècada dels setanta impulsa una revifada de l'associació, ja que incrementa el nombre de socis a 116 l'any 1973. A més, es porta per primer cop la Flama del Canigó el 1974 i diferents membres de l'entitat participen en competicions esportives, com la Travessa Núria-La Molina, Travessia Andrés de Regil, entre d'altres.

L'any 1999 trasllada la seva seu al Casal La República i durant la dècada dels noranta comença a organitzar les caminades anuals a la Serralada de Marina (1996) i la Nocturna a Gallecs (2000), així com participa activament en l'Aplec Excursionista dels Països Catalans. Una de les grans fites del clubs és l'ascensió al cim de l'Aconcagua per part d'un dels seus socis, Oriol Caubet, el 12 de febrer de 2000. Entre els seus socis més destacats es troba l'escursionista i modelista Josep Pi Morral, que fou el seu president durant tres mandats, del 1966 al 1973, del 1976 al 1980 i, finalment, del 2002 al 2006. Posteriorment, encara esdevingué el seu President Honorífic, fins al seu decés, el juny del 2020.


La Resolució 2313 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 13 d'octubre de 2016. El Consell va estendre el mandat de la Missió d'Estabilització de les Nacions Unides a Haití (MINUSTAH) durant mig any fins al 15 d'abril de 2017.


Stephen Thomas Erlewine

Stephen Thomas Erlewine (nascut el 18 de juny de 1973) és un editor d'Allmusic. És autor de milers de biografies d'artistes i de ressenyes d'àlbums, havent treballat també com a "freelancer". És el líder i guitarrista de la seva pròpia banda Who Dat?.

Erlewine va estudiar a la Universitat de Michigan, on s'especialitzà en llengua anglesa. En aquesta universitat va ser editor de música (1993-1994) i després editor d'arts (1994-1995) del diari de la mateixa, el Michigan Daily; a més a més de treballar algun temps a la ràdio d'aquesta. També ha fet aparicions en VH1.

Erlewine és el nebot del músic i fundador d'All Music Guide, Michael Erlewine.


La Resolució 1620 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 31 d'agost de 2005. Després de recordar totes les resolucions anteriors sobre la situació a Sierra Leone, el Consell va establir l'Oficina Integral de les Nacions Unides a Sierra Leone (UNIOSIL) per un període inicial de dotze mesos que comencen l'1 de gener de 2006, per substituir la Missió de les Nacions Unides a Sierra Leone (UNAMSIL).


La Lola se va a los puertos

La Lola se va a los puertos és una òpera en dos actes amb música d'Ángel Barrios a partir d'una obra de teatre dels germans Manuel i Antonio Machado amb adaptació del text a càrrec del germans Guillermo i Rafael Fernández-Shaw Iturralde. Fou estrenada en format de sarsuela el 19 d'octubre de 1951 al Teatre Albéniz de Madrid i en format d'òpera el 17 de desembre de 1955 al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.


Cascades d'Augrabies

Les cascades d'Augrabies es troben al riu Orange (Sud-àfrica), a l'Augrabies Falls National Park (Parc Nacional de les Cascades d'Augrabies). Les cascades tenen al voltant de 56 m d'altura. Algunes fonts citen una alçada aproximada de 146 m, però en realitat aquesta és des de la base del congost fins a la part superior de les parets, no la de les mateixes cascades.

Els residents khoikhoi originaris la van anomenar «Ankoerebis» ('el lloc de grans sorolls'). Més endavant, els treekboer es van establir a la zona i la van anomenar «Augrabies».

Les cascades van registrar un cabal de 7.800 m³/s d'aigua durant les inundacions del 1988 (i 6.800 m³/s durant les inundacions del 2006). En comparació, el cabal de les cascades del Niàgara durant la temporada alta és de 2.400 m³/s.

El congost de les cascades d'Augrabies és de 240 m de profunditat i 18 km de longitud, i és un exemple impressionant d'erosió del granit.


Agència de Ciberseguretat de Catalunya

L'Agència de Ciberseguretat de Catalunya (ACC) és un òrgan del Govern de Catalunya que s'encarrega de prevenir, detectar, respondre i investigar incidents o amenaces a les xarxes de comunicacions electròniques i als sistemes d'informació públics, i de planificar, gestionar, coordinar i supervisar la ciberseguretat a Catalunya, minimitzar els danys i el temps de recuperació de les xarxes i els sistemes en cas de ciberatac i col·laborar amb els cossos policials i les autoritats judicials. Depèn del Departament de la Presidència i substitueix el Centre de Seguretat de la Informació de Catalunya.


Jacques-Louis Soret

Jacques-Louis Soret (Ginebra, Suïssa, 30 juny 1827 - 13 maig 1890) fou un físic i químic suís que descobrí l'element químic holmi el 1878 juntament amb Marc Delafontaine i Per-Teodor Cleve.

Era fill de Nicolas Soret, mercader de professió, i de Jenny Odier. Realitzà els seus estudis secundaris a l'Acadèmia de Ginebra. Entre 1847 i 1852 estudià a París al "Collège de France" amb Henri Victor Regnault i a l'Escola Politècnica. Visità Anglaterra i Itàlia. El 1952 es llicencià en física a l'Acadèmia de Ginebra. L'any següent fou professor de física i química al "Gymnasium" de Ginebra. El període 1858-1862 fou assessor administratiu de Ginebra i director d'obres durant la construcció del pont del Mont-Blanc. A Heidelberg, realitzà investigacions sobre l'ozó al laboratori de Robert Wilhelm Bunsen (1862-1863) descobrint que es tractava de trioxigen, O3. També amplià estudis a Jena, Weimar i Berlín. Fou nomenat professor de l'Acadèmia de Ginebra (1866), professor de Física Mèdica (1876) i rector de la universitat (1880-1882).

El 1878 estudiant els espectres dels diferents elements químics del mineral gadolinita identificà unes bandes que no corresponien a cap element conegut fins aquell moment, confirmant una observació menys precisa del també químic suís Marc Delafontaine. L'any següent el químic suec Per Teodor Cleve arribà a la mateixa conclusió i anomenà holmi al nou element.

El 1883 descobrí una intensa banda d'absorció de la llum en la zona del color blau de l'espectre visible de la sang, actualment anomenada banda de Soret.

Fou president de la Societat suïssa de ciències naturals (1880-1886) i membre de l'Acadèmia de Ciències de París (1890). Fou nomenat doctor honoris causa de la Universitat de Basilea (1874) i Cavaller de la Legió d'Honor (1887).


Batalla de Sardarapat

La Batalla de Sardarapat (en armeni: Սարդարապատամարտ, Sardarapati č̣akatamart; en turc: Serdarabad Muharebesi) va ser una batalla de la Campanya del Caucas de la Primera Guerra Mundial entre les forces armènies contra les otomanes, que va tenir lloc a prop de la ciutat armènia de Sardarapat (actualment Armavir), entre el 21 i 29 de maig de 1918.

Sardarapat està a només 40 km a l'oest de la ciutat d'Erevan. La batalla no només va detenir l'avanç otomà cap a la resta d'Armènia, sinó que també va impedir la destrucció total de la nació armènia. Segons paraules de Christopher J. Walker, "«és perfectament possible que la paraula Armènia descrivís en aquell moment només un terme geogràfic antic»".


Karel Hába

Karel Hába (Vizovice, 21 de maig de 1898 - Praga, 21 de novembre de 1972) fou un compositor txec, mestre de cor, violinista i pedagog.

Karel Hába era germà del compositor Alois Hába i el cosí del compositor Emil Hába. Originalment, fou professor i ensenyà violí i composició en el Conservatori de Praga durant les tasques docents. Va ser alumne deJ. Křička, J. B. Foerster i Vítězslav Novák, seguí part de les teories dels quarts de to. El 1929 a 1936 actuà com a viola en la Filharmònica Nacional txeca. Més tard de 1936 a 1950, se l'encomanà la secció d'educació de la Ràdio Txecoslovaca. Dintre aquesta entitat, fundà un important cor de veus blanques, i poc temps després aconseguí una càtedra de metodologia i educació musical en la Universitat de Praga.

Va compondre obres teatrals, simfòniques, de cambra i corals.


Groslée-Saint-Benoît

Groslée-Saint-Benoît és un "municipi nou" ("commune nouvelle") francès del departament d'Ain, a la regió Alvèrnia-Roine-Alps.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Davide penitente

Davide penitente, K. 469 (també Davidde penitente, en català "David penitent"), és una cantata de Wolfgang Amadeus Mozart, amb textos de Saverio Mattei. La cantata va ser encarregada per la Tonkünstler-Societät de Viena, i va ser estrenada el 13 de març de 1785 al Burgtheater de la mateixa Viena. Bona part de la música deriva de la Gran Missa en do menor, K. 427 (1782–83, estrenada de forma inacabada el 1783); si bé dues àries ("A te, fra tanti affanni" i "Fra l'oscure ombre funeste") i una cadència de l'últim moviment ("Chi en Dio sol spera") les va compondre de bell nou per a l'obra.

Té una durada d'uns 45 minuts aproximadament.


Víctor Curto Ortiz

Víctor Curto Ortiz (Tortosa, 17 de juny de 1982) és un futbolista professional català que juga pel Real Murcia com a davanter.

Ha disputat 57 partits, amb vuit gols, a Segona Divisió amb el FC Barcelona B, Girona FC i l'Albacete Balompié, tot i que ha jugat la major part de la seva carrera a Segona Divisió B, amb més de 200 partits i 60 gols al servei de 10 equips diferents.


Maria Antonella Barucci

Maria Antonella Barucci és una astrònoma italiana famosa per haver descobert tres planetes menors.

Durant els anys 1984 i 1985 va descobrir tres planetes menors. El més notable és el que va descobrir juntament amb R. Scott Dunbar de tipus Objecte proper a la Terra i l'asteroide Aton 3362 Khufu a l'observatori Palomar. També va co-descobrir l'asteroide Apol·lo 3752 Camillo.

Barucci és coautora del llibre de text sobre astronomia i ciència planetaria "The Solar System" (2003) publicat per Springer-Verlag. L'asteroide 3485 Barucci del cinturó d'asteroides descobert per l'astrònom americà Edward Bowell el 1983 està batejat amb el seu nom.


Setsuko Yoshida

Setsuko Yoshida (en japonès 吉田 節子 Yoshida Setsuko; Aichi, 4 de novembre de 1942) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1960.

El 1968 va prendre part als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol. Anteriorment havia guanyat els Jocs Asiàtics de 1962 i el Campionat del Món de voleibol de 1967.


Youko Kasahara

Youko Kasahara (en japonès 笠原 洋子 Kasahara Youko; Tsu, Mie, 4 d'agost de 1945) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1960.

El 1968 va prendre part als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol.


Kōmeitō

El Kōmeitō (en japonès: 公明党) antigament anomenat Nou Kōmeitō, és un partit polític japonès de centredreta que va ser fundat per membres de l'organització budista Soka Gakkai. L'actual "Kōmeitō" va ser format com el resultat d'una unió entre l'antic Kōmeitō, el Shinto Yuai i el Nou Partit de la Pau el 7 de novembre de 1998.

El partit va declarar que la seva missió és establir «polítiques enfocades al poble, amb polítiques basades en un humanitarisme que vetlla per la vida humana amb el major respecte i cura» (Nou Kōmeitō, 2002). Internament, les propostes del partit inclouen la reducció del govern central i la burocràcia, incrementar la transparència dels assumptes públics, un augment en l'autonomia local (prefectural) amb una major participació del sector privat. Pel que fa a la política exterior, el partit busca eliminar les armes nuclears i els conflictes armats en general. En aquest sentit, el partit desitja portar «el naixement d'una nova civilització o humanitat».

El Nou Kōmeitō va tenir un predecessor amb una ideologia similar (encara que estava més a l'esquerra i era molt radical), no obstant això l'actual partit format en 1998, és conservador i més moderat després de la unió del Partit del Govern Net i el Nou Partit de la Pau. Aquest partit va donar suport al governant Partit Liberal Democràtic i així ho va fer en les eleccions parlamentàries del 2000 i 2001.

En les eleccions de la Dieta de 2003 i 2004, el Partit Nou Kōmeitō novament dona suport al PLD, gràcies a una base de votants molt compromesa i bastant organitzada provinent del Soka Gakkai. Com a nou company de coalició del governant Partit Liberal Democràtic, es va convertir en una gran força política al Japó.

El partit va estar en un govern de coalició de majoria amb el Partit Liberal Democràtic (PLD). El partit comparteix la seva base de suport amb el PLD, compost de buròcrates de coll blanc i habitants de zones rurals, però també té un fort suport de líders religiosos.

No obstant això, el 27 de juliol de 2005, el Secretari General del Nou Kōmeitō va dir que el seu partit estava considerant formar un govern de coalició amb el Partit Democràtic del Japó si, en una elecció sobtada el PDJ obtenia la majoria en la Cambra de Representants. El 8 d'agost de 2005, el Primer Ministre Junichiro Koizumi va dissoldre la Cambra baixa i va cridar a una elecció general a causa del rebuig dels seus esforços de privatitzar el Servei Postal del Japó, però l'oportunitat d'una coalició entre els demòcrates i el Nou Kōmeitō no va poder donar-se i el Partit Liberal Demòcratic del Japó va obtenir una immensa majoria en les eleccions generals.

El Nou Kōmeitō va perdre tres dels seus escons en l'elecció de la Cambra alta de 2007 i ara és part de la coalició en minoria en aquesta càmera.


Keiko Hama

Keiko Hama (en japonès 浜 恵子 Hama Keiko; Chiba, 7 de novembre de 1947) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1960 i 1970.

El 1968 va prendre part als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Munic revalidà la medalla de plata.

En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de voleibol de 1970 i a la Copa del Món de 1973.


Bill Potts

Bill Potts és un personatge de ficció creat per Steven Moffat i interpretat per Pearl Mackie a la sèrie de televisió de ciència-ficció britànica Doctor Who. A la desena temporada del programa, des del primer , Bill és la companya del Dotzè Doctor, l'encarnació d'un alien viatger del temps conegut con El Doctor (interpretat per Peter Capaldi).


María del Pilar del Olmo Moro

María del Pilar del Olmo Moro (Valbuena de Duero, 1962) és una política espanyola del Partit Popular. De juliol de 2003 ençà ocupa el càrrec de consellera d'hisenda en el govern de Juan Vicente Herrera al capdavant de la Junta de Castella i Lleó.

Va estudiar ciències econòmiques a la Universitat de Valladolid i posteriorment Dret a la Universitat Nacional d'Educació a Distància. És inspectora d'hisenda de l'Estat i interventora i auditora de l'Administració de l'Estat. Va ingressar en el Cos Superior d'Inspectors de Finances de l'Estat en 1988.

Procuradora en la IX Legislatura de les Corts de Castella i Lleó per la província de Valladolid.


Sommersturm

Sommersturm és una pel·lícula alemanya dirigida per Marco Kreuzpaintner i produïda per Jakob Claussen. Es va estrenar el 2 de setembre de 2004 a Alemanya.


Israir

Israir (en hebreu: ישראייר) és una aerolínia amb base a Tel Aviv, Israel. Funciona amb vols programats i vols nacionals des de l'aeroport de Sde Dov a Tel Aviv, així com a Haifa i a Eilat. Els serveis internacionals surten des de l'Aeroport Internacional Ben Gurion, i de l'Aeroport de Ovda, surten els vols a Europa, a Àfrica, i a Nova York. També opera vols per a personatges VIP i vols de càrrega.


Fisher Stevens

Fisher Stevens (nom de naixement Steven Fisher; Chicago, 27 de novembre de 1963) és un actor, director, productor i escriptor estatunidenc. Com a actor és conegut per la seva interpretació de Ben Jabituya a "Curtcircuit" ("Ben Jahrvi" en la seqüela). Els seus èxits inclouen l'Oscar al millor documental de 2010 per la seva pel·lícula "The Cove" i el premi Independent Spirit al millor documental de 2008 per "Crazy Love." Ha dirigit també el documental produït per Leonardo DiCaprio "Before the Flood", on Martin Scorsese és el productor executiu, presentat al Festival de cinema Internacional de Toronto, i presentat pel Nacional Geogràfic.


Centre Penitenciari Puig de les Basses

El Centre Penitenciari Puig de les Basses és una presó de la Generalitat de Catalunya situada al municipi de Figueres al Raval Disseminat, 53, en un turó al costat de l'AP-7 entre el castell de Sant Ferran i el municipi de Llers. Es va inaugurar el mes de juny de l'any 2014. El centre substitueix les antigues presons de Figueres i Girona. És el sisè centre penitenciari construït per la Generalitat des que va assumir les competències en matèria d'execució penal el 1984.

En la construcció del centre s'hi han aplicat tècniques capdavanteres i s'ha tingut una cura especial en la reducció de l'impacte visual, de manera que els edificis s'adapten a l'orografia natural del terreny. El projecte d'aquest centre penitenciari, que acompleix totes les característiques del nou model penitenciari català impulsat pel Departament de Justícia, ha comportat una inversió de 108,99 milions d'euros.

L'equipament té una superfície construïda de 61.642,43 metres quadrats, està preparat per acollir 1.174 interns i disposa de 620 cel·les, distribuïdes en nou mòduls i quatre unitats singulars. El Centre Penitenciari Puig de les Basses consta de 17 edificis, dels quals destaquen els nou destinats a mòduls residencials, el mòdul d'ingressos i el departament de règim tancat. L'equipament també compta amb infermeria, un edifici educatiu, formatiu i cultural -que acull, entre d'altres serveis, una escola de formació per a persones adultes-, una àrea d'esports i una zona de serveis on estan ubicats els tallers productius.

Puig de les Basses és un centre majoritàriament per a homes penats adults, encara que també disposa de mòduls específics per a joves i dones i per a interns preventius.

• Superfície construïda: 61.642,43 m²

• Ocupació terreny: 32.307 m²

• Pressupost total de l'obra: 108,99 m€

• Redacció del projecte i direcció de l‘obra: Fabré&Torras Arquitectes Associats, SCP

• Mòduls/cel·les:

- 9 mòduls vida ordinària amb 512 cel·les

- 1 unitat d'ingressos amb 24 cel·les

- 1 unitat de règim tancat amb 38 cel·les

- 1 unitat d'infermeria amb 22 habitacions

- 1 unitat de psiquiàtrica amb 24 habitacions


Kiduixín

Kiduixín (en hebreu: מסכת קידושין) (transliterat: "Masechet Kiduixín" ) és un tractat de l'ordre de Naixim de la Mixnà i el Talmud, que tracta sobre les formalitats del prometatge i del matrimoni (Deuteronomi 24:1 i següents), l'estatus de la descendència legal i il·legal del matrimoni, les noces entre diferents categories de persones i l'evidència suficient per provar la validesa del matrimoni que ha tingut lloc a l'estranger. El tractat acaba amb alguns preceptes ètics que afecten a les relacions de gènere. El tractat té quatre capítols.Nashim (en hebreu: נשים) és el tercer ordre de la Mishná (també del Talmud i de la Tosefta) que conté el dret de família. Dels sis ordres de la Mixnà, és el segon ordre més curt. Naixim consta de set tractats.


Lliga EBA

La Lliga EBA (Lliga Espanyola de Bàsquet Aficionat) és una competició de bàsquet organitzada per la Federació Espanyola de Bàsquet.

Es tracta de la quarta lliga en importància de les que es disputen a Espanya, després de la Lliga ACB, la LEB Or i LEB Plata. No obstant la Lliga EBA va ser durant dos anys (1994-1996) el segon graó del bàsquet espanyol després de l'ACB, abans de la creació de les Lligues LEB.

La lliga es disputa simultàniament en 5 grups (A, B, C, D i E) on s'integren els equips per proximitat geogràfica cobrint tot el territori espanyol. Tradicionalment els equips catalans i balears competeixen al grup C, que sovint es subdivideix en dues lligues.


Norderbeste

El Norderbeste és un riu de l'estat alemany de Slesvig-Holstein, neix com un efluent de l'aiguamoll del Nienwohlder Moor a l'est d'Itzstedt i al sud de Seth. Aquests aiguamolls es troben a la divisòria d'aigües entre el Mar del Nord i el Mar Bàltic. En confluir 10,5 quilòmetres avall amb el Süderbeste forma el Beste que desemboca via el Trave al Mar Bàltic. Passa per Itzstedt i a Borstel s'ha creat un pantà per alimentar un molí. Després travessa Tönnigstedt i Sülfeld on vessa al llac Grabauer See. El 2008 el tram Sülfeld-Borstel va ser renaturalitzat. L'acceleració del desguàs i el drenatge de les planes d'inundació riberenques van augmenta el risc d'inundació avall, a més de destruir biòtops molt interessants. En suprimir l'adobament i en tornar a crear prats húmits —mitjançant indemnització dels riberencs— l'associació de protecció de la natura Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (BUND) en col·laboració amb el "Gewässerverband" va obtenir resultats molt interessants.

A l'edat mitjana, entre 1526 i 1549 formava una baula essencial en la connexió aquàtica entre les ciutats hanseàtiques Hamburg i Lübeck i s'en va profitar per fer el canal Alster-Trave.

El riu i les ribes són administrats per un "Gewässerverband", que reuneix els propietaris riberencs,creat als anys 1950 per rectificar i regular el curs d'aigua amb com primer objectiu el desguàs per realitzar un màxima de terra arable. Amb el temps, la missió d'aquesta associació va canviar en una gestió més natural del riu, i es va haver d'anul·lar moltes obres dels anys 1950 i 60.

;Afluents
* Haisterbek


Guerguerat

Guerguerat (en àrab الكركرات, "al-Gargarāt"; en amazic ⴳⵔⵉⴳⵔⴰⵜ) és una localitat fronterera a l'extrem sud del Sàhara Occidental sota control marroquí, que l'ha integrada en la província d'Auserd, a la regió de Dakhla-Oued Ed-Dahab. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 28 persones Es troba davant Güera al peu del mur marroquí, la línia d'alto el foc entre la República Àrab Saharaui Democràtica i el Marroc. Més enllà, cap al sud, la terra de ningú (segons el punt de vista del Marroc) o la República Saharauí (segons l'opinió del Front Polisario) de 3 a 6 km abans d'arribar Mauritània. Es troba a la vora del pas fronterer situat a Bir Guenduz, que es troba 60 km a l'est. Des de l'any 2005, hi ha algunes botigues, un restaurant i un hotel. La línia divisòria entre el Sàhara Occidental i Mauritània es troba més al sud, a pocs quilòmetres.

Pel gener del 2015 el Polisario va establir una presencia militar a la costa prop de Güera, però aparentment no es va dur a terme el control de passaports de les persones que transiten a Mauritània. A final de 2016, s'hi va produir una escalada de tensió a la regió, entre les tropes marroquines i l'Exèrcit d'Alliberament Saharaui que va acabar amb la recuperació del territori íntegrament per part de les tropes saharauis el dia 20 de novembre.


Fabrizio Ruffo

Fabrizio Ruffo (16 setembre 1744 – 13 desembre 1827) va ser un cardenal i polític italià, que va liderar el popular moviment antirepublicà sanfedista (els membres del qual es coneixien com els sanfedistes).


Vatel

Vatel és una pel·lícula dramàtica basada en la vida de François "Vatel", un cuiner francès del . El film va ser dirigit per Roland Joffé i protagonitzat per Gérard Depardieu, Uma Thurman i Tim Roth. La pel·lícula va ser nominada per a un oscar a la millor direcció artística i va ser l'obertura del Festival Internacional de Cannes de l'any 2000. Ha estat doblada al català


Javier Abadia Pérez

Javier Abadia Pérez, també conegut com el "Tato" Abadia, (Figueres, 17 de març de 1959 - Llançà, 3 de maig de 1999) va ser un jugador de bàsquet català. Amb 1.94 d'alçada, el seu lloc natural a la pista era el de base.

Es va formar a les categories inferiors del Club Joventut Badalona, amb qui va debutar a la lliga espanyola a la temporada 1977-78. Durant la seva estada al club badaloní va guanyar una lliga espanyola (77-78) i una Copa Korac (80-81). Després també va jugar al Breogán Lugo (1984-1985), al Claret Las Palmas (1985-1986) i al Cacaolat Granollers (1986-1987). Va morir en accident de moto als 40 anys.


(342) Endimió

(342) Endimió és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 17 d'octubre de 1892 per Maximilian Franz Wolf des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.
Està nomenat per Endimió, un personatge de la mitologia grega.


Escola Superior de les Forces Armades

L'Escola Superior de les Forces Armades (ESFAS), és el centre conjunt en el qual es formen els oficials dels Estats Majors de les tres branques de les Forces Armades d'Espanya (Exèrcit de Terra, Exèrcit de l'Aire i Armada), de la Guàrdia Civil, l'Estat Major Conjunt i els destinats en organismes internacionals de seguretat i defensa amb participació espanyola. Aquesta escola està integrada en el Centre Superior d'Estudis de la Defensa Nacional (CESEDEN), que té la seu a la ciutat de Madrid. A l'ESFAS es duen a terme altres activitats docents com el Curs d'Habilitació per a l'Ascens a Oficial General, el de Formació Superior d'intel·ligència de les Forces Armades, es fa càrrec de la fase conjunta de la preparació per ascendir a comandant o capità de corbeta. Tots els anys rep alumnes de les escoles d'Estat Major de Alemanya, França, Itàlia i Regne Unit en virtut del programa d'intercanvi europeu "Combined Joint European Exercise" (CJEX) que s'uneixen als procedents altres països aliats (integrats o no en l'OTAN). També es realitzen i difonen recerques relacionades amb les matèries que afecten a les Forces Armades íntegrament o a les activitats conjuntes i combinades de la Defensa. La Prefectura de l'Escola Superior de les Forces Armades l'ostenta un oficial general que és assistit per un altre oficial general, coronel o capità de navili al capdavant de la Prefectura d'Estudis, i per una Secretaria d'Estudis.

Oberta en 1999, l'Escola Superior de les Forces Armades ha continuat l'activitat que havien desenvolupat fins llavors les escoles d'Estat Major de les diferents branques de les Forces Armades Espanyoles i el Centre Superior d'Estudis de la Defensa, inaugurat en 1964.


Dos penjats a Chicago

Dos penjats a Chicago (títol original: "Just Visiting") és una pel·lícula de comèdia del 2001, un remake de la pel·lícula francesa "Les Visiteurs", i un spin-off de "Les Visiteurs" i la seva seqüela, "Les Visiteurs 2". Està protagonitzada per Jean Reno, Christina Applegate, Christian Clavier, Malcom McDowell, Tara Reid, i Bridgette Wilson. Tracta d' un cavaller medieval i el seu serf que viatja al Chicago del , coneixent al descendent del cavaller. Encara que la segona pel·lícula té una història diferent, encara és considerada part oficial de la sèrie.

Aquesta va ser la producció final de Hollywood Pictures abans de passar la gestió a la seva empresa germana, Touchstone Pictures fins que Hollywood Pictures va llançar la pel·lícula de terror de 2006 "Stay Alive". Ha estat doblada al català.