Luci Rosci Otó

Luci Rosci Otó (en llatí "Lucius Roscius Otho") va ser un magistrat romà del . Formava part de la gens Ròscia, una antiga gens romana d'origen plebeu.

Va ser elegit tribú de la plebs l'any 67 aC i era un partidari decidit dels "optimates". Quan Aule Gabini va proposar a través d'una "rogatio", confiar a Gneu Pompeu el comandament de la guerra contra els pirates, Rosci Otó i el seu col·lega Luci Trebel·li, d'acord amb els desitjos de l'aristocràcia, s'hi van oposar. Es diu que Rosci, quan va veure que la votació sobre la proposta era desfavorable als optimates i la manera com s'havia tractat al seu col·lega Trebel·li, tot i que tenia por de parlar, va aixecar dos dits volent dir que juntament amb Pompeu se n'havia d'escollir un altre, que no hi havia d'haver comandament únic. Això va provocar una gran indignació als comicis reunits, que van aixecar una cridòria tant forta que un corb que passava volant per damunt de l'assemblea va caure atordit damunt de la gent.

Una mica després Otó va fer aprovar una llei, la "Lex Roscia theatralis" que donava als "equites" i a les persones del cens eqüestre un lloc destacat als espectacle públics, al costat dels llocs dels senadors. Fins i tot els equites que havien perdut el rang tindrien un lloc reservat específic. Aquesta llei va ser molt impopular, ja que excloïa al poble de seients que abans ocupava junt amb els "equites". Encara en el consolat de Ciceró aquesta llei va provocar disturbis, l'any 63 aC, i va costar molts esforços a l'orador tranquil·litzar els ànims de la gent.

L'any 45 aC Rosci Otó encara era viu.


Scinax centralis

Scinax centralis és una espècie de granota de la família dels hílids endèmica del Brasil. El seu hàbitat natural s'inclou boscos subtropicals o tropicals, sabana humida, matolls, rius, i pantans intermitents d'aigua dolça. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.


Haile Selassie

Haile Selassie I d'Etiòpia (Ejersa Goro, Hararge, 23 de juliol de 1892 - Addis Abeba, 27 d'agost de 1975) va ser el darrer emperador d'Etiòpia, governant des del 1930 fins al 1974. Amb l'ocupació italiana s'exilià a Londres i recuperà el tron amb l'ajut britànic el 1941. El setembre del 1974 fou destituït, acusat de corrupció i de tirania. És reconegut també com a Déu fet home, el Senyor, entre els membres del moviment rastafari. Entre els etíops se'l va conèixer com a Janhoy, Talaqu Meri, Abba Tekel i Cuak (L'os Lancieri).


Marxa Reial

La Marxa Reial (oficialment en castellà: "La Marcha Real") és la denominació tradicional, conjuntament amb la de Marxa Granadera ("Marcha Granadera"), que rep l'himne nacional d'Espanya, adoptat de manera oficial per l'estat espanyol amb aquest caràcter, després de l'aprovació de la Constitució Espanyola de 1978.


Mazara del Vallo

Mazara del Vallo (sicilià "Mazzara") és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la província de Trapani. L'any 2009 tenia 60.000 habitants. Limita amb els municipis de Campobello di Mazara, Castelvetrano, Marsala, Petrosino i Salemi. Un dels seus majors atractius turístics és el "Sàtir dansant", un bronze d'estil hel·lenístic que es troba al museu de la ciutat.

La diòcesi de la que seu depèn com a sufragània, de Palerm i compta amb unes 30 parròquies. Vers el 1075 la seu de Lilibeu fou traslladada a Mazara del Vallo. Dels bisbes de Lilibeu el més cèlebre fou Pascarino, que el 451 fou nomenat delegat papal en el Concili de Calcedònia. El primer bisbe de Mazara del Vallo fou Esteban de Ferro, parent del comte de Roger. Durant el seu bisbat fou fundada la Catedral, embellida posteriorment pel bisbe Tristiano vers l'any 1557. El 1844 se separà de Mazala del Vallo la nova diòcesi de Marsala.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Gasherbrum

Gasherbrum (en urdú: گاشر برم) és grup remot de muntanyes qsituats a l'extrem nord-est de la glacera de Baltoro, a la serralada del Karakoram, a la frontera entre la la província xinesa de Xinjiang i el territori Gilgit-Baltistan del Pakistan. El massís conté tres de les muntanyes més altes del món, sent el Gasherbrum I la més alta de totes, amb 8.068 msnm.


Bruny Surin

Bruny Surin (12 de juliol de 1967 -) és un atleta canadenc especialista en curses de velocitat. El 1996 va guanyar la medalla d'or als 4x100 metres a les olimpíades d'Atlanta.


Astèrix a Helvècia

Astèrix a Helvècia (francès: Astérix chez les Helvètes) és el setzè àlbum de la sèrie Astèrix el gal de René Goscinny (guió) i Albert Uderzo (dibuix), publicat en francès el 1970


Astèrix a Bretanya

Astèrix a Bretanya (francès: Astérix chez les Bretons) és el vuitè àlbum de la sèrie Astèrix el gal de René Goscinny (guió) i Albert Uderzo (dibuix), publicat en francès el 1966. Va tirada original va ser de 900.000 exemplars, i el 1986 es va realitzar una adaptació en dibuixos animats.


Espuri Servili Estructe

Espuri Servili Estructe () va ser un magistrat romà del . Formava part de la gens Servília i portava el "cognomen" Estructe.

Va ser elegit cònsol l'any 476 aC amb Aulus Virgini Rútil. A causa de la destrucció dels Fabis a Cremera, dirigits per Cesó Fabi Vibulà, l'any 477 aC, els etruscs havien avançat fins a les muralles de Roma i es van apoderar del turó del Janícul. Prisc va provar de recuperar el turó, però va ser rebutjat amb fortes pèrdues i només es va salvar de la completa destrucció per l'oportú suport del seu col·lega Virgini. Quan es va acabar el període del seu mandat va ser acusat de la derrota pels tribuns de la plebs, però va ser absolt.


Tennessee Titans

Els Tennessee Titans són una franquícia de futbol americà de la National Football League amb seu a la ciutat de Nashville, Tennessee. Són membres de la Divisió Sud de l'AFC de l'NFL. El seu estadi és el Nissan Stadium.

Abans s'anomenaven "Houston Oilers" i jugaven a la ciutat de Houston, Texas, i van començar a jugar l'any 1960 com a membres i com a fundadors de l'American Football League (AFL). Els Oilers van guanyar dos campionats de l'AFL abans d'entrar a l'NFL per la fusió entre l'AFL i l'NFL.

L'equip va marxar a l'estat de Tennessee l'any 1997, primer jugant a Memphis durant un any abans d'establir-se definitivament a Nashville. Durant aquestes dues temporades, l'equip va ser conegut com a "Tennessee Oilers" fins que l'any 1999 va canviar definitivament el nom per "Tennessee Titans".


Kenzaburō Ōe

Kenzaburō Ōe (en japonès: 大江 健三郎) (Uchiko, Districte de Kita, Prefectura d'Ehime, Japó, 31 de gener del 1935) és un escriptor japonès que rebé el Premi Nobel de Literatura l'any 1994.


Dischord Records

Dischord Records és un segell discogràfic independent fundat el 1980 per Ian MacKaye, Jeff Nelson i Nathan Strejcek a Washington DC, amb el propòsit de treballar i impulsar l'emergent escena local de punk, hardcore i post-hardcore de l'est dels Estats Units.


(23) Talia

(23) Talia és l'asteroide número 23 de la sèrie, descobert des de l'Observatori George Bishop de Londres per l'astrònom anglès John Russell Hind (1823-1895), a Londres el 15 de desembre de 1852. Va ser anomenat així per Talia, la musa de la comèdia i poesia en la mitologia grega.


The Velvet Underground and Nico

The Velvet Underground and Nico és el primer disc de la banda de Nova York The Velvet Underground.

Es considera avui dia un dels àlbums de rock més influents de tots els temps. Va sortir al mercat al març de 1967, encara que havia estat enregistrat gairebé un any abans, trobant-se després amb diferents problemes, primer de censura i posteriorment de realització per la inusual portada.

Al final, van aconseguir un contracte amb el segell de jazz Verve Records, que en aquella època també va editar discos de The Mothers of Invention, el grup de rock avantguardista de Frank Zappa. Aquest disc és molt famós també pel disseny de portada d'Andy Warhol, llavors mànager del grup. Es tracta de la imatge d'un plàtan pop, al més pur estil de l'artista, amb una invitació a pelar-ho ("Peel slowly and see").

En diferents edicions de l'àlbum, inclosa la primera, el plàtan és una calcomania que tapa una imatge fàlica d'un plàtan rosat sense pell. La contraportada de la primera edició contenia una projecció del show "Exploding Plastic Inevitable".

Eric Emerson, un dels ballarins de l'espectacle, va demandar a la discogràfica per utilitzar la seva imatge sense rebre res a canvi. L'àlbum, que es trobava en el lloc 171 del Billboard i en franc ascens, va desaparèixer de les botigues pràcticament de la nit al dia.


Ted Turner

Robert Edward Turner III, més conegut com a Ted Turner, (Cincinnati, 19 de novembre de 1938), és un empresari estatunidenc, magnat dels mitjans de comunicació nord-americans i un gran filantrop, conegut entre altres coses, per ser el fundador de la cadena internacional de notícies CNN (Cable News Network), entre altres empreses periodístiques i comercials.

Com a filantrop, és conegut per la seva donació de 1.000 milions de dòlars per donar suport a les Nacions Unides, que va crear la Fundació de les Nacions Unides, una organització benèfica pública per ampliar el suport dels Estats Units a les Nacions Unides. Turner és president del consell d'administració d'aquesta fundació.

A més, el 2001, Turner va cofundar la "Nuclear Threat Initiative" amb el senador nord-americà Sam Nunn. És una organització no partidista dedicada a reduir la dependència mundial i a prevenir la proliferació d'armes nuclears, químiques i biològiques. Actualment és copresident del Consell d'Administració.

L'imperi mediàtic de Turner va començar amb el negoci del seu pare, Turner Outdoor Advertising, que va assumir el 1963, després del suïcidi del seu pare. Valia un milió de dòlars. La compra d'una estació d'UHF d'Atlanta el 1970 va ser l'inici de Turner Broadcasting System. CNN va revolucionar els mitjans informatius, cobrint l'accident del transbordador espacial "Challenger" el 1986 i la guerra del Golf Pèrsic el 1991. Turner va convertir l'equip de beisbol Atlanta Braves en una franquícia popular a nivell nacional i va organitzar els Goodwill Games. Va ajudar a reactivar l'interès per la lluita lliure professional comprant la World Championship Wrestling (WCW).

L'afició de Turner a les declaracions controvertides li va valer els sobrenoms de "La boca del sud" i "Capità escandalós". Turner també ha dedicat la seva fortuna a causes ambientals. Va ser el propietari privat més gran dels Estats Units fins que John C. Malone el va superar el 2011. Utilitza gran part de la terra dels seus ranxos per tornar a popularitzar la carn de bisó (per a la seva cadena Ted's Montana Grill), acumulant el ramat més gran del món. També va crear la sèrie d'animació de temàtica mediambiental Capità Planeta.


Contuberni de Munic

Contuberni de Munic va ser un terme pejoratiu, encunyat pel diari falangista "Arriba", amb el qual el règim franquista va intentar de ridiculitzar el IV Congrés del Moviment Europeu, celebrat a Munic entre el 5 i el 8 de juny de 1962, en plena onada de vagues minaires a Astúries. Hi van participar 118 polítics espanyols de totes les tendències opositores al règim franquista, tant de l'interior com de l'exili: monàrquics liberals, democristians, socialistes, socialdemòcrates, nacionalistes bascos i catalans, reunits sota l'alta autoritat moral de Salvador de Madariaga que, al concloure la reunió, va afirmar:

Els 118 delegats espanyols van aprovar per unanimitat la següent resolució:
En el transcurs del congrés, Rodolfo Llopis va demanar a Joaquín Satrústegui que transmetés al Comte de Barcelona:

La reunió dels opositors espanyols va arribar a tenir encara més repercussió perquè va produir la repressió política més sonada de l'oposició al franquisme de centre i dreta durant tot el franquisme. Franco, enfellonit pel sobtat activisme de grups que fins llavors no havien exercit més que una tímida oposició al règim dintre de les fronteres espanyoles, va empresonar, va deportar i va condemnar a l'exili els assistents a mesura que retornen a Espanya.

Fernando Álvarez de Miranda, Jaime Miralles, Barros de Lis, Joaquín Satrústegui, Íñigo Cavero, Ruiz-Navarro, Prieto, Pons i Casals van quedar confinats en les diferents illes de les Canàries. José María Gil-Robles y Quiñones, Dionisio Ridruejo, Jesús Prados Arrarte, José Federico de Carvajal, José Vidal Beneyto, Baeza i altres van ser enviats a l'exili; Fèlix Pons Marquès va ser deportat a l'illa de Lanzarote.

A casa de Jorgina Satrústegui, primer, i de Enrique Tierno Galván, després, es van reunir el professor, Enrique Ruiz-García, Vicente Piniés, Jaime García de Vinuesa i Luis María Anson per a organitzar la recollida de fons en benefici de les famílies dels represaliats. L'ofensiva que a Espanya va organitzar la Premsa franquista contra el «contuberni» de Munic va ser un escàndol nacional. Els falangistes van maniobrar per fer mal als joancarlistes. Per plantar cara a aquesta pressió, el president del Consell Privat del Comte de Barcelona, José María Pemán, acompanyat pel secretari Valdecasas, va visitar al Rei, que navegava en el seu veler, i van redactar la següent nota:

Aquest text del Rei va suposar la liquidació a Estoril de José María Gil-Robles, únic membre del Consell Privat present a Munic, que havia servit amb fidelitat a la Monarquia durant els anys més difícils de la postguerra. La reacció del Règim contra els participants de la reunió a Munic va causar fortes crítiques a l'estranger, sobretot a la Comunitat Econòmica Europea a la qual Espanya havia sol·licitat l'associació pocs mesos abans, sol·licitud que va quedar pràcticament sense possibilitats d'avançar a partir del "Contuberni". Franco es va adonar finalment que "la seva reacció davant el Congrés de Munic havia estat un greu error"

Unes setmanes després, el 10 de juliol de 1962, va liquidar, dintre d'una crisi àmplia de Govern, el ministre d'informació Gabriel Arias-Salgado, que ocupava aquest càrrec des de 1951 i al qual Franco feia responsable de la histèria de la Premsa sobre Munic. El ministre només sobreviuria uns dies a la seva destitució. Ferit en l'ànima en perdre el favor del cabdill, va morir de malenconia, com a les velles cròniques, a l'escala del seu domicili al carrer d'Hermosilla. A Gabriel Arias-Salgado el va substituir Manuel Fraga Iribarne que, quatre anys després, amb la seva Llei de Premsa, obriria la crítica al Règim i una certa liberalització.

El defensor màxim de la regència, que era la fórmula de dir "no" a la restauració borbònica, el general Agustín Muñoz Grandes, es va convertir en vicepresident del Govern. El 1963 el règim va crear el Tribunal d'Ordre Públic per jutjar els delictes polítics, va torturar els minaires detinguts a Astúries durant les vagues i va executar el líder comunista Julián Grimau.


Ashikaga Yoshiteru

Ashikaga Yoshiteru (31 de març del 1536 - 17 de juny del 1565) va ser tretzè shogun del shogunat Ashikaga i va governar entre el 1546 i el 1565 al Japó. Va ser el fill gran de l'onzè shogun Ashikaga Yoshiharu, va ser el germà petit d'Ashikaga Yoshiaki.

De la mateixa manera que el seu pare va ser un governant titella i va estar al mig de la disputa entre Miyoshi Nagayoshi i Hosokawa Ujitsuna. Va intentar reafirmar la seva autoritat de shogun sobre els daimyos, va crear negociants de pau amb Takeda Shingen i Uesugi Kenshin, Shimazu Takahisa i Otomo Yoshishige, i Mori Motonari i Amago Haruhisa.


Selecció de futbol de Sèrbia

La Selecció de futbol de Sèrbia és l'equip representatiu del país en les competicions oficials. La seva organització està a càrrec de l'Associació de Futbol de Sèrbia, pertanyent a la UEFA.

Després del desmembrament de Iugoslàvia el 1991, les repúbliques de Sèrbia i Montenegro es van agrupar entorn de la República Federal de Iugoslàvia, estat que va canviar de nom pel de Sèrbia i Montenegro el 2002. En 2006, Montenegro va proclamar la seva independència el 5 de juny de 2006 i Sèrbia va declarar la dissolució de la unió estatal. La selecció de Sèrbia és considerada per la FIFA com a successora oficial de les seleccions de Iugoslàvia i Sèrbia i Montenegro.

localitzat a l'entitat territorial administrativa actual


Costa Blava

La Costa Blava o millor Costa d'Atzur (en occità "Còsta d'Azur", en francès "Côte d'Azur", literalment 'Costa d'Atzur') és la part oriental del litoral mediterrani de la Provença entre Cassís i Menton, dins de França, que inclou la costa del País Niçard i també el Principat de Mònaco.

Cobreix el litoral dels departaments occitans del Var i dels Alps Marítims sencers i una mica de les Boques del Roine. És limitada al nord pels Alps del Sud, certs cims dels quals dominen la mar des de 3.000 metres.

El genitlici de la Costa d'Atzur és "atzurà". Es beneficia d'un clima dolç i assolellat. Amb 347 900 habitants, Niça és la ciutat atzurana més gran. És considerada generalment com la capital de la Costa d'Atzur (cosa que no agrada als habitants de Toló i Sant Tropetz). Té un aeroport international que és la primera plataforma aeroportuària del país (Occitània). Les principals estacions turístiques de la Costa d'Atzur (incloent-hi la Riviera i la Provença d'Atzur) són, d'oest a est: Cassís, la Ciutat, Toló, Ieras, lo Lavandor, Santa Maxima, Sant Tropetz, Frejús, Sant Rafèu, Teula de Mar, Mandaluec la Napola, Canes, Antíbol, Canha de Mar, Niça, Mònaco i Menton.

La Costa Blava ha estat l'escenari del rodatge d'algunes pel·lícules com ara "Aquest home és perillós".

Cal no confondre-la amb la Còsta Blava, nom occità de la marca turística anomenada en francès "Côte Bleue", que comprèn la costa occidental de la Provença, entre Marsella i l'estany de Bèrra.


Concert de Brandenburg núm. 5

El Concert de Brandenburg núm. 5, BWV 1050, és un concert per a clavicèmbal, flauta travessera i violí solistes i orquestra de corda. És el cinquè dels sis Concerts de Brandenburg compostos per Johann Sebastian Bach el 1721 i dedicats al marcgravi Ludwig de Brandenburg, i un dels primers exemples de concert per a instrument de teclat solista amb orquestra.


Messier 3

Messier 3 (també conegut com a "M3" o "NGC 5272") és un cúmul globular situat a la constel·lació de Llebrers. Va ser descobert per Charles Messier el 1764.

Al voltant del 1784 XVIII William Herschel va estudiar el cúmul amb el seu gran reflector resolvent que estava format per milers d'estrelles, entre la magnitud 13 i la 16, que s'apinyaven en el seu centre. Lord Rosse, amb el seu gran telescopi reflector, va poder notar les alineacions d'estrelles més externes (les famoses "potes d'aranya" formades per alineacions estel·lars, també molt notòries en M13) així com localitzar algunes petites taques o "pegats" foscos, aglomeracions de pols situades davant del cúmul (més pròxims a la Terra), projectats sobre el cos d'estrelles.

Aquest cúmul és un dels més grans i brillants: segons càlculs recents es compon de prop de 500.000 estrelles, encara que la seva massa és pròxima a les 800.000 masses solars (això es deu al fet que una part de les seves estrelles no són visibles ni amb grans telescopis, per haver-se transformat en estrelles del tipus nana blanca i estrelles de neutrons).

La seva velocitat radial és igual a -147.1 km/s: s'aproxima a la Terra a més de 529.500 km/h, combinació del seu moviment orbital al voltant del nucli de la Via Làctia i el del mateix Sol. Si el Sol estigués situat a la distància del cúmul, la nostra estrella diürna lluiria amb magnitud 22.5ª aproximadament, el que la faria només visible amb telescopis professionals.

Es troba a uns 33.900 anys llum de la Terra. M3 té una magnitud aparent de 6,2, sent visible a ull nu amb bones condicions meteorològiques en nits de Lluna nova

Vist amb un telescopi modest, el cúmul s'observa amb gran detall com una "bola de neu", on cada floc és una estrella (del tipus gegant vermella); a partir dels 150-200 mm d'obertura és factible resoldre les seves components més externes.

Conté 274 estrelles variables del tipus RR Lyrae i Cefeida, a més d'algunes gegants vermelles de llarg període; les primeres van ser descobertes fotogràficament en 1895 per Pickering i Bailey, des dels Estats Units. Entre els seus astres més brillants està V154, una estrella variable Cefeida, estrella variable W Virginis, que oscil·la entre les magnituds 12.1 i 13.7 (en banda V) amb un període de 15.2842 dies: és assequible a equips d'afeccionats dotats de càmera CCD. Les estrelles RR Lyrae presenten lluentors pròximes a la magnitud 15.5.

Entre les seves variables més brillant, del tipus gegant vermella, l'afeccionat pot observar a V95 (magnitud 12.36), que pulsa amb un període de 102 dies o V225 (magnitud 12.73) que varia en 73 dies.


Der Kaiser von Atlantis

Der Kaiser von Atlantis, oder Die Tod-Verweigerung ("L'emperador de l'Atlàntida, o el refús de la Mort") és una òpera en un acte de Viktor Ullmann sobre un llibret alemany de Peter Kien. Tant Ullmann com Kien eren presoners del camp de concentració nazi de Theresienstadt, on van crear aquesta òpera al voltant de l'any 1943. Tot i que l'òpera va ser assajada a Theresienstadt el març de 1944, mai no hi va ser representada, atès que les autoritats nazis van veure en la figura de l'emperador un retrat satíric d'Adolf Hitler i van censurar-la. Tant el compositor com el llibretista van morir al camp de concentració d'Auschwitz. L'òpera no es va estrenar fins al 16 de desembre de 1975 al Bellevue Centre d'Amsterdam, interpretada per De Nederlandse Opera sobre una edició de Kerry Woodward, també director musical de la representació.

Està orquestrada per a conjunt de cambra i empra instruments poc habituals per a una orquestra operística, com ara el banjo, l'harmònium, el saxòfon contralt i el clavecí. Ullmann va usar el famós coral luterà "Ein' feste Burg ist unser Gott" com a motiu melòdic, així com un tema de la Simfonia "Asrael" de Josef Suk.


Joan Bonaventura Birotteau

Joan Bonaventura Birotteau (Perpinyà, 21 d'octubre de 1758 - Bordeus, 24 d'octubre de 1793) va ser un diputat nord-català a la Convenció Nacional durant la Primera República Francesa

Abans de l'esclat de la Revolució fou advocat a Perpinyà; el 1789 va passar a formar part del govern municipal de Perpinyà i després fou secretari de districte de la ciutat. El 1792 va ser elegit diputat pel departament dels Pirineus Orientals a la Convenció Nacional, a la qual s'alià amb els girondins; per això, va llançar atacs contra la Comuna de París i contra els autors de les matances del 2 de setembre. El 19 de setembre de 1792, la seva proposta de traslladar la Convenció a un altre departament va provocar la rèplica desesperada del girondí François Buzot "tu ens portes a la perdició". Durant el procés contra Lluís XVI, va votar a favor de la pena de mort però deixant-la en suspens. L'1 d'abril de 1793, la seva denúncia contra Fabre d'Églantine per haver presentat al Comitè de Seguretat General la proposta de restaurar la monarquia com a mitjà de salvar la pàtria, li va valer l'hostilitat dels sectors indulgents propers a Danton.

El 2 de juny de 1793, arran de la purga dels girondins de la Convenció, fet que va donar origen al Terror, es va donar ordre de detenció contra Birotteau, a qui es va posar sota arrest domiciliar vigilat per un gendarme anomenat Cassanyes, que també era català, i que el va ajudar a fugir. Birotteau va aconseguir arribar a Lió, on va fer una crida a marxar contra els Montagnards que, a París, controlaven la Convenció; però veient que els que volien dirigir la insurrecció lionesa era els monàrquics, va refugiar-se a Bordeus, on fou descobert per la comissió militar. Birotteau fou guillotinat a Bordeus a la Plaça Dauphine el 24 d'octubre de 1793 sota les finestres de la casa on vivia Jean-Lambert Tallien, llavors enviat per la Convenció com a representant al departament.


Iniciativa del Poble Valencià

Iniciativa del Poble Valencià (IdPV) és un partit polític del País Valencià, nascut el 20 d'octubre de 2007, que es proclama d'esquerres, verd i valencianista. És membre de Compromís i té cinc diputades a les Corts, entre elles Mónica Oltra i Mireia Mollà, des de 2007.


Neelix

Neelix és un alienígena (talaxià) de la sèrie de ciència-ficció Star Trek: Voyager interpretat per Ethan Phillips. Nascut al planeta Talax, s'uneix a la tripulació de la USS Voyager al costat de la seva llavors parella Kes quan la nau arriba al Quadrant Delta, i adopta les funcions de guia, cuiner i cap de moral de la Voyager. Al final de la sèrie es converteix en ambaixador del Quadrant Delta.


Gihad Islàmic

El Gihad Islàmic Egipci o, simplement, Gihad Islàmic (anomenat incorrectament en femení "Gihad o Jihad Islàmica") és un grup armat islamista, classificat com a terrorista per alguns governs. Els seus orígens es remunten als anys setanta, format amb efectius procedents dels Germans Musulmans. El seu objectiu declarat és el d'enderrocar l'actual règim vigent a Egipte instaurant en el seu lloc un Estat islàmic i atacar interessos nord-americans i israelians tant a Egipte com en l'estranger.

La seva activitat armada s'ha destacat per atemptats contra altes personalitats del govern, tals com ministres o l'assassinat del mateix president Anwar el-Sadat el 1981.

El 1985, un atemptat a Madrid, reivindicat per Gihad Islàmic, provoca 18 morts i 82 ferits en el restaurant "El Descanso", freqüentat per militars estatunidencs.

El 1992, amb l'organització rival Al Gamma'a Al Islamiyya van llançar una campanya d'atemptats contra el govern que es va cobrar 1.300 vides al llarg de la dècada, incloent policies, funcionaris, cristians coptes i turistes, a més de l'atemptat contra l'ambaixada egípcia a Islamabad el 1995.

Sembla que aquesta campanya coincidiria amb el relleu de poder dins de l'organització de les mans d'Al-Sharif a les d'Ayman al-Zawahirí el 1991, facció que va acabar per fusionar-se amb l'organització Al-Qaida dintre del teatre d'operacions a l'Afganistan.


Júlia Menor

Júlia Menor ( en llatí "Julia Minor") va ser una dama romana. Formava part de la gens Júlia.

Era la petita de les dues germanes del mateix nom de Juli Cèsar. L'altra germana és coneguda com a Júlia Major. Es va casar amb Marc Aci Balb amb el que va tenir a Àtia o Àcia, la mare d'August. Va morir l'any 52 aC o 51 aC, quan Octavi (August) tenia dotze anys. El noi va pronunciar la seva oració fúnebre. Nicolau de Damasc, contemporani dels fets, situa la seva mort tres anys abans (sobre l'any 49 aC). Podria ser que tingués raó si no fos que en tota la seva narració buscava exaltar el geni d'August, i mostrar que a la seva edat ja era un bon orador.


Boudewijnkanaal

El Boudewijnkanaal o el Canal marítim Brugge-Zeebrugge és un canal de Bèlgica que enllaça el port interior de Bruges amb el port marítim de Zeebrugge. Té una llargada de 12 km. És de la classe VI i accepta embarcacions amb una càrrega fins a 20 000 tones.

L'1 de juny 1894 es va signar un acord entre l'Estat belga, l'ajuntament de la ciutat de Bruges, Louis Cloiseau i Jean Cousin per a la construcció d'un port marítim, un canal de Bruges al mar i un port interior a Brugge.

Es va crear una societat, la "Compagnie des Installations maritimes de Bruges", (avui amb un nom neerlandès Maatschappij van de Brugse Zeevaartinrichtingen o MBZ) del qual la ciutat tenia 50% del capital i els senyors Cloiseau i Cousin la resta.

 Els dos ports i el canal es van construir del 1896 al 1905. Es van inaugurar oficialment el 1907. A l'inici, el tràfic no era gaire important: només uns 250 embarcacions l'any. A la Segona Guerra Mundial va servir de base per als U-boots de l'exèrcit alemany i va sofrir de bombardejos. El port i el canal es van reobrir el 1951. De 1970 a 1985 es va executar un gran projecte per eixamplar el port i el canal. El 20 de juliol 1985, el rei Balduí va inaugurar les noves instal·lacions. En aquesta ocasió, el canal que es deia "Zeekanaal Brugge-Zeebrugge" va rebatejar-se en "Boudewijnkanaal" segons el nom neerlandès del rei.


Puente la Reina

Puente la Reina (en basc i cooficial "Gares") és un municipi de Navarra, situat a la comarca de Puente la Reina a 24 km de Pamplona, que té 2.546 habitants (INE 2004) i 39,7 km² de superfície. Limita amb Belaskoain i Zabaltza al nord, amb Mendigorria al sud, amb Guirguillano, Mañeru i Artazu a l'oest, i Obanos i Legarda a l'est.

Està composta pels barris de Santiago, la Población, San Pedro, Zubiurrutia, Aloa. Desarrollos modernos en Zabalzagain, Nekeas i la Fuente de la Grana. El seu alcalde és Fidel Aracama Azcona, de l'Agrupación Puentesina. És un lloc de pas del Camí de Sant Jaume a Navarra com ho demostra l'important pont que dona nom a la localitat.

Molt a la vora, seguint el Camí de Sant Jaume, hi ha l'església romànica de Santa Maria d'Eunate. El 1823 hi va néixer Emilio Arrieta, compositor d'òpera i sarsuela.


Luis Aragonés

José Luis Aragonés Suárez Martínez (Hortaleza, Madrid, 28 de juliol del 1938 - Madrid, 1 de febrer de 2014) fou un jugador i entrenador de futbol madrileny.

La seva posició al terreny de joc era d'interior dret. Jugà al Getafe Club de Fútbol fins al 1958, any en què fitxà pel Reial Madrid. Al club blanc no va tenir oportunitats i fou cedit a clubs com el Recreativo, Hèrcules CF i Plus Ultra. La temporada 1960-61 debuta amb el Real Oviedo a primera divisió. La temporada següent fitxà pel Betis on jugà tres temporades. El 1964 s'incorporà a l'Atlético de Madrid on assolí els seus majors èxits. Com a futbolista va disputar un total de 360 partits i marcà 160 gols a primera divisió. Amb la selecció espanyola jugà 11 partits i marcà 3 gols.

La temporada 1974-75 finalitzà la seva trajectòria com a jugador i inicià la d'entrenador al seu club, l'Atlético de Madrid. En aquest club fou entrenador durant quatre etapes diferents la primera iniciada el 1974 i la darrera acabada el 2003. El 1987-1988 entrenà al FC Barcelona, on substituí Terry Venables, guanyà una Copa del Rei, i acabà la temporada participant en el motí de l'Hespèria dels jugadors contra la directiva. També dirigí el RCD Espanyol (1990-1991), València CF (1995-1997) i Reial Mallorca (2000-2001 i 2001-2004). En total ha dirigit 757 partits a primera divisió. El 2004 esdevingué seleccionador de la selecció de futbol d'Espanya i durant la temporada 2008-09 va ser entrenador del Fenerbahçe. El 2008 fou guardonat amb el premi "Marca Leyenda".

Morí la matinada de l'1 de febrer de 2014 als 75 anys a la clínica Centro de Madrid, segons confirmà el doctor Pedro Guillén a Radio Nacional de España.


Medos

Segons la mitologia grega, Medos (en grec antic Μηδος), va ser un heroi, fill d'Egeu i de Medea, però de vegades se'l considera fill d'un rei de l'interior d'Àsia, amb el que es va casar Medea després de ser desterrada d'Atenes, a causa del retorn de Teseu. De vegades Medos és fill de Dionís i d'una nimfa d'Àsia, Alfesibea. En les tres versions, Medos és l'epònim dels Medes. Una tradició diu que va ser ensinistrat per la guerra pel centaure Quiró.

Medos i la seva mare, al fugir d'Atenes, es van veure aturats per una tempesta i van anar a parar a les costes del seu besoncle Perses. Un oracle havia dit a Perses que desconfiés dels descendents d'Eetes, i Medos, que coneixia la profecia, va amagar la seva veritable identitat quan va ser conduït pels soldats davant Perses, dient-li que era Hípotes, fill del rei de Tebes, Creont, i que anava a la recerca de Medea per castigar-la per haver matat Creont i Creüsa. Perses no se'l va creure del tot, i el va fer empresonar. Mentrestant el país va viure un període de fam. Medea va arribar a la cort de Perses amb el seu carro tirat per dracs, i va declarar al seu oncle que era una sacerdotessa d'Àrtemis que venia a deslliurar el país de la fam. El rei no va desconfiar, i li va dir que tenia presoner Hípotes, fill del rei de Tebes. Medea va dir que li lliuressin, va reconèixer el seu fill i li va donar una arma amb la que va matar Perses. Després Medos va regnar al seu lloc.


Gai Memmi Gemel

Gai Memmi Gemel () va ser un magistrat romà, orador i poeta, del . Era fill de Luci Memmi, l'orador. Formava part de la gens Mèmmia, una gens romana d'origen plebeu.

Era tribú de la plebs l'any 66 aC, quan es va oposar a la petició d'un triomf per Luci Licini Lucul·le al seu retorn de la guerra contra Mitridates VI Eupator.

Segons Ovidi, va escriure poemes eròtics considerats indecents. Va intentar tenir relacions amb la dona de Gneu Pompeu i l'any 60 aC, quan era edil curul, va seduir a la dona de Marc Licini Lucul.

Va ser pretor a Bitínia l'any 58 aC i es va alinear amb el partit senatorial. Va acusar a Publi Vatini, cònsol de l'any 47 aC. Va oposar-se a Publi Clodi Pulcre i a Juli Cèsar i contra aquest darrer va intentar fer aprovar una moció per anul·lar els actes del seu consolat. L'any 54 aC va aspirar al consolat i va buscar el suport de Juli Cèsar però es va descobrir una coalició amb els oponents de Cèsar als comicis i aquest li va retirar el suport. Va ser acusat per Quint Curci d"ambitus" (suborn) per a obtenir el càrrec, i va ser destituït. Com que no va obtenir el suport de Cèsar contra aquesta acusació, es va retirar a Mitilene on vivia el 51 aC.

Es va casar amb Fausta Cornèlia, filla de Sul·la. Va tenir un fill (almenys) de nom Gai Memmi. Es va divorciar després de la seva dona.

Va ser un expert en literatura i eloqüència, però la seva preferència pel model grec sobre el romà el va fer poc efectiu al fòrum, segons diu Ciceró. Lucreci li va dedicar el llibre "De rerum natura". Sembla que Memmi va ser protector d'aquest poeta.


Espuri Virgini Tricost Celiomontà

Espuri Virgini Tricost Celiomontà () va ser un magistrat romà. Formava part de la família Tricost, una branca de la gens Virgínia. El nom Celiomontà prové del fet que la seva branca familiar tenia la mansió al turó anomenat Celi.

Era fill d'Aulus Virgini Tricost Celiomontà. Va ser elegit cònsol l'any 456 aC juntament amb Marc Valeri Lactuca Màxim. Durant el seu període de comandament es van celebrar per segona vegada els "ludi saeculares".


Quint Servili Cepió el vell

Quint Servili Cepió el vell (en llatí "Quintus Servilius Q. F. CN. N. Caepio") va ser un magistrat romà del . Era fill de Quint Servili Cepió ("Quint Servilius Q. F. CN. N. Caepio"). Formava part de la gens Servília i era de la família dels Cepió.

Va ser pretor vers el 110 aC i va governar la Hispània Ulterior on va triomfar sobre els lusitans segons els "Fasti Capitolinns", com a propretor el 108 aC. Va ser elegit cònsol el 106 aC junt amb Gai Atili Serrà i va proposar una llei per retornar la "judicia" als senadors que n'havien estat privats per la llei Semprònia de Gai Grac. Es creu que aquesta llei va arribar a ser aprovada, però derogada poc temps després.


Creixent Fèrtil

El Creixent Fèrtil és una regió històrica del Pròxim Orient que abastava part dels territoris de l'antic Egipte, el Llevant i Mesopotàmia. Es considera que fou el lloc on començà la revolució neolítica a Occident.

Són unes terres banyades pels rius Nil, Jordà, Tigris i Eufrates i d'una extensió de 400.000-500.000 quilòmetres quadrats. La regió comença a la riba oriental de la Mediterrània fins al nord del desert de Síria, i des d'Al-Jazira i Mesopotàmia fins al golf Pèrsic, en part dels actuals estats d'Egipte, Israel, Cisjordània, la Franja de Gaza, el Líban, Síria, Iraq, el sud-est de Turquia i el sud-oest de l'Iran. Es calcula que la població neolítica era d'uns 40 o 50 milions de persones.


Està passant

Està passant és un informatiu satíric produït per Minoria Absoluta que analitza les claus de l'actualitat, durant 45 minuts, en la franja anterior al "Telenotícies vespre" a TV3. El programa dedica especial atenció a l'actualitat política, als mitjans de comunicació i les xarxes socials de forma satírica. S'emet en directe de dilluns a dijous i el divendres s'emet un resum dels millors moments de la setmana.

Inicialment, l'equip estava format per Toni Soler, Òscar Andreu i Jair Domínguez amb col·laboracions puntuals d'Elisenda Carod. A la segona temporada, el programa va afegir nous col·laboradors com Marc Giró i Alba Florejachs i a finals d'octubre de 2018 Òscar Andreu va deixar el programa per centrar-se en un nou espai televisiu setmanal ("La nit dels Òscars") amb la col·laboració d'Òscar Dalmau. En la tercera temporada Elisenda Carod passa a tenir un paper més principal juntament amb Jair Domínguez, acompanyant a Toni Soler en el plató. Des de finals de 2019, i durant el 2020, el programa ha anat adquirint nous col·laboradors com Lluís Jutglar Calvés (Peyu) o Magí García Vidal, encarregat de donar veu a l'actualitat esportiva, a més de participar també en el guió del programa i obtenir un paper més principal junt amb els presentadors. En l'últim any, Òscar Andreu ha tornat a participar en el plató com a col·laborador puntual.


Dastar Bandi

El Dastar Bandi (en hindi: दस्तार बंदी) és una cerimònia i una celebració sikh, en moltes famílies sikhs, quan un noi arriba certa edat (generalment d'onze a setze anys), és portat a una Gurdwara propera. En presència del Guru Granth Sahib Ji, i després de les oracions sikhs, anomenades Ardas, el seu primer turbant (Dastar) serà ceremonialment lligat pel "Granthi", un familiar de més edat, o bé per un ancià sikh. L'ancià li explicarà al noi, la importància de deixar créixer el seu cabell, i de dur el turbant. Aquesta cerimònia mostra com el poble sikh observa amb respecte al turbant. El turbant és un manament crucial de la fe dels sikhs, de fet molts sikhs el consideren un manament més important que els altres. Els turbants poden ser de qualsevol color, es pot dur de moltes maneres diferents, i poden ser d'estils diferents també.


Ricardo Sabadie

Ricardo Sabadie Ximenez (Sant Sebastià, 16 d'abril de 1926 - Sant Sebastià, 23 de novembre de 2009) fou un poeta i compositor basc, autor de l'himne de la Reial Societat de Sant Sebastià "Txuri-urdin".

Cursà els seus estudis d'Harmonia i Composició amb Francisco Escudero. Entre les seves obres es pot trobar una suite simfònica en tres temps i un concert per a piano i orquestra, així com diverses obres corals. Ha dedicat diverses cançons a la seva ciutat natal i ha publicat alguns llibres de poemes. No obstant, el seu major èxit fou l'himne que dedicà al club local: el "Txuri-urdin". Morí el 23 de novembre de 2009 a la seva ciutat natal, als 83 anys, sent vetllat en funeral l'endemà al tanatori de Zorroaga.


Misato Nakamura

Misato Nakamura –en japonès, 中村 美里, "Nakamura Misato"– (Hachioji, 28 d'abril de 1989) és una judoka japonesa.

Va participar en dos Jocs Olímpics d'estiu, Pequín 2008 i Rio de Janeiro 2016, obtenint una medalla de bronze en cada participació, ambdues la categoria de –52 kg. Als Jocs Asiàtics va aconseguir tres medalles entre els anys 2006 i 2014.

Ha guanyat quatre medalles al Campionat Mundial de judo entre els anys 2009 i 2015.


(2146) Stentor

(2146) Stentor és un asteroide que pertany als asteroides troians de Júpiter descobert el 24 d'octubre de 1976 per Richard Martin West des de l'Observatori de la Silla, Xile.


Consolat General del Japó a Barcelona

El Consolat General del Japó a Barcelona es va establir el 1987, l'adreça de la qual és Avinguda Diagonal, 640, Segona Planta D.

El consolat estén la seva jurisdicció sobre Catalunya, Illes Balears i Valencià.


Juan Villalonga y Escalada

Juan Villalonga y Escalada (Palma, 14 de gener de 1794 - Madrid, 20 de març de 1880), primer marquès del Maestrazgo, fou un militar mallorquí del , tres cops capità general de València durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

En 1808 va ingressar al Regiment d'Infanteria de Mallorca. En 1811 va ascendir a subtinent i anà al País Valencià i a Catalunya per lluitar en la guerra del francès. Va combatre a Castalla, Ibi, Cocentaina i Alcoi. En 1812 va ascendir a tinent i en 1815 a capità. Ingressà a les guàrdies valones i a la fi del trienni liberal hagué d'exiliar-se a França. Va tornar el 1828, però en 1832 hagué de marxar un altre cop. En 1833 fou ascendit a capità de la Guàrdia Reial i va combatre al País Basc durant la primera guerra carlina. Per les seves accions en 1834 va rebre la Creu Llorejada de Sant Ferran. En 1838 va ascendir a coronel i fou destinat a Catalunya, on fou novament condecorat. En 1840 va ascendir a brigadier i en 1843 a mariscal de camp.

En 1844 va combatre als guerrillers carlins del Maestrat i organitzà les fortificacions de Ceuta. Fou nomenat capità general de Burgos després del pronunciament de Martín Zurbano. En 1846 fou destinat a Galícia a combatre el pronunciament de Miguel Solís Cuetos, després de la qual fou ascendit a tinent general. Després d'una breu estada a Navarra, en 1848 fou nomenat Capità general de València, càrrec que va ocupar fins 1851. Allí va combatre les partides carlines de Forcadell i Arnau i des de Tortosa va impedir els moviments de Ramon Cabrera per creuar l'Ebre. Per aquest motiu la reina el va nomenar marquès del Maestrazgo.

Fou novament Capità general de València en 1854-1856 i 1864-1865. En 1859 fou nomenat Capità general d'Andalusia i el 1863 director general dels Cossos d'Estat Major de l'Exèrcit i de Places. En 1858 també fou nomenat senador vitalici.


El Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats d'Espanya és un departament ministerial de la XII Legislatura, creat a la presidència de Pedro Sánchez, amb competències en ciència, R+D+i i universitats. El seu titular és Pedro Duque. Aquest ministeri va ser rem plaça pel Ministeri de Ciència i Innovació, també amb Pedro Duque al capdavant.


Primer Govern Sánchez

El Consell de Ministres d'Espanya de la XII Legislatura, o Primer Govern Sánchez, és el Consell de Ministres que fou designat el dia 6 de juny de 2018 per Pedro Sánchez Pérez-Castejón, president del Govern després que el Congrés dels Diputats aprovés la moció de censura contra Mariano Rajoy en la XII Legislatura. Els titulars dels departaments ministerials van prendre possessió el 7 de juny de 2018.


Despatx Lluch

El Despatx Lluch és un edifici administratiu ubicat a Sabadell, obra de l'arquitecte Juli Batllevell, projectat l'any
1908. Va ser un encàrrec de Joaquim Taulé per a despatx tèxtil: l'espai per a la comercialització de les teles. L'any 1936 l'adquirí l'empresari Fèlix Lluch i d'aquí prové el nom de Despatx Lluch.

L'arquitecte Juli Batllevell fou un destacat arquitecte modernista, fet que queda reflectit en la utilització de tècniques com el famós trencadís ceràmic. Destaquen els elements i les tècniques típiques del modernisme com la utilització del trencadís ceràmic (fet amb fragments de ceràmica units amb argamassa) o els esgrafiats amb motius geomètrics (dibuixos fets sobre diferents capes sobreposades de material que es grata amb una eina punxant).

La façana està guarnida amb estuc imitant el maó, i és presidida per una galeria d'arcades sostingudes per columnes decorades amb roses de pedra. A l'interior es conserva l'estructura metàl·lica amb l'enteixinat de fusta. L'antic Despatx Lluch, un cop restaurat entre els anys 2002 i 2004, actualment allotja el Servei d'Atenció Ciutadana de l'Ajuntament deSabadell.


Parc Nacional de Bicuar

El Parc Nacional de Bicuar és un parc nacional d'Angola. Està situat a la regió sud-oest del país a l'altiplà de Huíla, uns 120 km al SE de Lubango. El parc és una àrea de pujols de sorra i arbustos espessos. El clima és tropical semiàrid. Bicuar es va establir com una reserva de caça en 1938, i reformat com a parc nacional en 1964. Històricament conegut per les seves grans mamífers, com el búfal negre, el parc va patir molt en la Guerra Civil angolesa (1975-2002) . Durant aquest temps els animals van ser majoritàriament delmats, però el govern d'Angola està portant a terme esforços per reconstruir la infraestructura i reubicar els animals.


Iesu Communio

Iesu Communio és un orde religiós catòlic contemplatiu fundat a l'Arquebisbat de Burgos el 8 de desembre de 2010, solemnitat de la Immaculada Concepció, per la religiosa clarissa Sor Verònica, germana del bisbe de Ciutat Rodrigo Raúl Berzosa. Segons les seves constitucions, l'institut religiós es dedica a la vida contemplativa i l'evangelització dels joves.


El Parc Nacional de les cascades d'Augrabies és un parc nacional situat a les cascades d'Augrabies, a uns 120 km a l'oest d'Upington, a la província del Cap Septentrional, a Sud-àfrica.

El Parc Nacional de les cascades d'Augrabies va ser establert el 1966 amb una superfície de 820 km²: s'estén al llarg del riu Orange en una zona molt àrida. La cascada té uns 60 metres d'alçada i és impressionant quan el riu va ple. Del congost avall es troben uns salts d'aigua amb unes mitjanes de 240 m de profunditat, durant 18 quilòmetres. El barranc proporciona un impressionant exemple d'erosió en un soterrani granític.


Jacinto María Cervera y Cervera

Jacinto María Cervera y Cervera (Pedralba, 12 d'octubre de 1827 - Mallorca, 14 de novembre de 1897) va ser un clergue valencià, bisbe de San Cristóbal de La Laguna i més tard bisbe de Mallorca.

Va nàixer el 12 d'octubre de 1827 a Pedralba, a la comarca valenciana dels Serrans. Fou ordenat sacerdot el 1850. Va ser nomenat bisbe auxiliar de Saragossa el 16 de desembre de 1880, amb seu d'Hypsus. Va ser consagrat bisbe el 6 de febrer de 1881. L'any següent, el 27 de març de 1882, va ser nomenat bisbe de San Cristóbal de La Laguna (o Tenerife). Va ingressar a la diòcesi el 16 de juliol de 1882 i va oficiar a la Catedral de La Laguna. Va ser el tercer bisbe de Tenerife. Va ordenar cinc sacerdots diocesans i anys més tard va presentar la renúncia que va ser acceptada el 21 de juliol de 1885 i es va retirar a les Illes Balears. Finalment, l'any de jubilació, va ser designat el 10 de juny de 1886 com a Bisbe de Mallorca i Eivissa, celebrat fins a la seua mort el 14 de novembre de 1897 a l'edat de 70 anys.


Set de nit

Set de nit va ser un programa nocturn de Televisió de Catalunya nascut el setembre de 2001. Va ser produït per El Terrat i dirigit per Toni Soler. És considerat hereu del programa setmanal "7 de notícies". El programa va comptar amb la col·laboració d'Albert Om. S'emetia de dilluns a dijous i tenia una durada de 90 minuts. L'estructura del programa incloïa una entrada per comentar l'actualitat, una versió reduïda de "7 de notícies" amb Queco Novell i Rosa Boladeras, una entrevista i una tertúlia. Formaven part del repartiment Toni Albà (en el personatge de Toni Espert), Xavier Bertran (de cantautor mallorquí Biel Binimelis), Cristina Fenollar, Manel Lucas i Josep Tomàs. El programa va comptar amb seccions setmanals, com «Els Reis Catòdics» per comentar imatges sorprenents i pífies televisives. Va rebre queixes de la Casa Reial espanyola per la imitació de Joan Carles I. El programa va acabar el 21 de maig de 2002.


(213) Lilaea

(213) Lilaea és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per Christian Heinrich Friedrich Peters el 16 de febrer de 1880 des de l'observatori Litchfield de Clinton, Estats Units.
Està nomenat així per "Lilea", una nàiade de la mitologia grega.


Norwegian Wood (This Bird Has Flown)

«Norwegian Wood (This Bird Has Flown)» —en català «"Fusta noruega (Aquest ocell ha volat)"»— és una cançó de The Beatles que va aparèixer per primera vegada al seu àlbum "Rubber Soul" de 1965. Acreditada a Lennon-McCartney, va ser escrita principalment per John Lennon, encara que Paul McCartney va contribuir amb algunes parts de la lletra.

La cançó no és solament una mostra de les innovacions al món de la música rock amb el nou afegitó del sitar, sinó que és també una base del rock psicodèlic —John Lennon amb la seva guitarra acústica, acompanyat per George Harrison en el sitar-. La cançó és una balada amb John Lennon en la veu i cors harmònics, típics dels Beatles, en la part del pont.

"Norwegian Wood" va ser una de moltes cançons de "Rubber Soul" a presentar una relació antagònica amb la seva parella. En directe contrast amb anteriors cançons dels Beatles com a "I Want to Hold Your Hand" o "She Loves You", les cançons del disc presenten un costat més fosc de l'enamorament.

L'exòtica instrumentació i curioses lletres va ser una de les primeres indicacions per les fans d'ampliar el vocabulari musical i enfocament experimental que els Beatles estaven ràpidament adoptant. "Norwegian Wood" va ser triada la cançó número 83 en la llista de les 500 millors cançons de tota la història de la revista Rolling Stone.

La cançó dona nom a la novel·la més famosa del reeixit escriptor japonès Haruki Murakami, "Tòquio blues (Norwegian Wood)". La història comença quan el protagonista, "Toru Watanabe", escolta aquesta cançó dels Beatles en aterrar ena l'aeroport d'Hamburg amb 37 anys, fent-li recordar la seva complicada època universitària en el Tòquio dels anys 60. Existeixen diverses referències a "Norwegian Wood", així com altres temes dels Beatles, al llarg de tota la novel·la i fins i tot es dona la situació que el protagonista dorm en una banyera en una escena que recorda molt a la lletra de la cançó...


Pic Khüiten

El Pic Khüiten (mongol: "Kujten-Uul" - Хүйтний оргил; "pic fred") és el punt més alt de Mongòlia, amb una l'alçada sobre el nivell del mar de 4.374 metres (prèviament es creia que eren 4.356 m), situat a l'extrem oest del país. En el passat, el Pic Khüiten havia estat anomenat de forma oficial com a "Pic de l'Amistat" (Найрамдал оргил, "Nairamdal orgil", en monglol; 友谊峰, "Youyi Feng", en xinès).

És un dels cinc pics del Massís del Tavan Bogd Uul ("cinc sants"); un altre pic, que està troba a 2,5 km més al nord, marca el trifini de Mongòlia, Rússia i Xina. El cim es cita en els acords internacionals i en els mapes com a "Tavan Bogd Uul".(, Tavan-Bogdo-Ula; , Tavan Bogd Uul), o Kuitun (en xinès, 奎屯山).

El primer ascens del Khüiten es que considera que va tenir lloc l'any 1963; S. Venables assenyala com a primer ascens el de Pieskariow i els seus companys, per l'aresta nord-est.


Bashiqa

Bashiqa (kurd: Başîk, àrab: بعشيقة, siríac: ܒܝܬ ܥܫܝܩܐ) és una ciutat del districte de Mossul, a la governació de Nínive del nord d'Iraq. El seu nom prové de les paraules del neoarameu asiri "Bet" i "Ashiqa", que significa "Casa dels amants". Els residents de Bashiqa són majoritàriament yazidis (que a Bashiqa i Bahzani parlen àrab) i xabaks, amb minories d'assiris i àrabs.

Bashiqa és coneguda per les seues oliveres, l'oli i el sabó. Així mateix, destaquen les creïlles, l'arak i l'adob. Solia ser una destinació turística per als locals de Mossul i els iraquians en general.

Oficialment és territori iraquià però és controlada i reclamada pel Govern Regional del Kurdistan des de la caiguda de Saddam Hussein el 2003. D'acord amb l'article 140 de la Constitució d'Iraq, s'ha de celebrar un referèndum per determinar si continua sota control del govern kurd o passa al govern central de Bagdad.

El juny de 2014, Estat Islàmic va capturar la ciutat i li canvià el nom a "Du'a". Els yazidis van fugir de la ciutat el mateix any, amenaçats pel grup terrorista. Entre octubre i novembre de 2016, durant la Batalla de Mossul, les forces kurdes peixmerga van emprendre una ofensiva per alliberar la ciutat. La ciutat va estar assetjada durant dues setmanes, amb al voltant de 100 o 200 militants d'EI encara dins. Els peixmerga van descendir des de tres fronts amb l'ajuda dels bombardejos de la coalició internacional, que van jugar un paper clau en l'assalt. El 7 de novembre la ciutat va ser totalment alliberada i els peixmerga controlaven totalment la ciutat.


Jill Biden

Jill Tracy Biden, nascuda amb el cognom Jacobs i anteriorment anomenada per matrimoni Stevenson, és una educadora i professora estatunidenca, actual primera dama dels Estats Units. Abans havia estat la segona dama dels Estats Units, des del 2009 fins al 2017.

Tot i néixer a Hammonton, Nova Jersey, va créixer a Willow Grove, Pennsilvània. Es va casar amb Joe Biden el 1977, convertint-se en madrastra de Beau i Hunter, els dos fills del seu primer matrimoni d'ell. Jill i Joe tingueren una filla junts, Ashley, nascuda el 1981.

Jill Biden té una llicenciatura i un doctorat per la Universitat de Delaware, així com màsters per la Universitat de West Chester i la Universitat de Villanova. Va ensenyar anglès i a llegir a diverses escoles secundàries durant 13 anys i va fer classes a adolescents amb discapacitats emocionals en un hospital psiquiàtric.

Del 1993 al 2008, Biden va ser professora d'anglès i d'escriptura al Delaware Technical Community College. Des del 2009, és professora d'anglès al Northern Virginia Community College i es creu que va ser la primera dona d'un vicepresident que ocupava un lloc de treball remunerat durant el mandat del seu marit. És la fundadora de l'organització sense ànim de lucre de la Biden Breast Health Initiative, cofundadora del programa Book Buddies i de la Fundació Biden, és activa a Delaware Boots on the Ground i és cofundadora de Joining Forces amb Michelle Obama.


A Quiet Place

A Quiet Place (literalment en català, "Un lloc tranquil") és una òpera estatunidenca en tres actes, amb música de Leonard Bernstein sobre un llibret de Stephen Wadsworth. Es tracta d'una seqüela de l'òpera curta de Bernstein, de 1951, titulada "Trouble in Tahiti" ("Problema en Tahití"). En el seu format inicial, l'òpera "A Quiet Place" consistia en un únic acte, i va ser estrenada el 17 de juny de 1983, en un programa doble: "Trouble in Tahiti", entreacte, i "A Quiet Place." La versió de tres actes data del 1984, i el segon acte consisteix en un recordatori de l'òpera "Trouble in Tahiti".


El meu amic el gegant

El meu amic el gegant (originalment en anglès, The BFG) és una pel·lícula nord-americana de fantasia i aventures dirigida per Steven Spielberg i escrita per Melissa Mathison, basada en la novel·la "El gran amic gegant" de Roald Dahl. La pel·lícula està protagonitzada per Mark Rylance i Ruby Barnhill. El rodatge de la pel·lícula va començar el 23 de març de 2015, va ser coproduïda per Walt Disney Pictures, DreamWorks Pictures, Amblin Entertainment i Walden Mitjana, i estrenada l'1 de juliol de 2016.


(939) Isberga

(939) Isberga és un  del  descobert per l'astrònom aleman  el 4 d'octubre de 1920 des de l'observatori d'Heidelberg-Königstuhl, Königstuhl, Heidelberg (Alemanya). Pertany a la família Flora.

Possiblement va ser nomenat amb el nom d'una noia de l'almanac Lahrer Hinkender Bot.

S'estima que té un diàmetre de 10,39 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és de 0,84109 UA. El seu TJ és de 3,608.

Isberga gira ràpidament, amb un període de rotació de 2,9173 hores. També se sospita que és un asteroide binari a causa d'una segona periodicitat observada en la seva corba de llum entre el 24 de febrer fins al 4 de març de 2006. L'objecte secundari té un període orbital de 26,8 hores, però la seva grandària és indeterminada.

Té una variació de lluentor de de magnitud absoluta.


Edna Kiplagat

Edna Kiplagat (15 de setembre de 1979, Kenya) és una corredora de fons kenyana. Actualment és la campiona del món de marató.


(2193) Jackson

(2193) Jackson és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides, descobert el 18 de maig de 1926 per Harry Edwin Wood des de l'Observatori Unió, a Johannesburg, Sud-àfrica.

Inicialment va ser designat de manera provisional com 1926 KB. Va ser anomenat Jackson en honor a Cyril V. Jackson astrònom sud-africà.


(1215) Boyer

(1215) Boyer és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Alfred Schmitt el 19 de gener de 1932 des de l'observatori d'Alger, al districte de Bouzaréah, a l'Algèria.

Inicialment va ser designat com 1932 BA. Posteriorment, es va anomenar en honor de l'astrònom francès Louis Boyer, prolífic descobridor d'asteroides.

Boyer orbita a una distància mitjana del Sol de 2,58 ua, podent allunyar-se'n fins a 2,92 ua. La seva excentricitat és 0,1317 i la inclinació orbital 15,92°. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 1514 dies.


Joaquín González Vidaurreta

Joaquín González Vidaurreta (Vitòria, 15 de desembre de 1905 - Madrid, 31 de juliol de 1990) fou un militar basc, capità general de la III Regió Militar a finals de la dècada del 1960.

Membre del cos d'Enginyers, va lluitar a la guerra del Rif com a tinent. Durant la guerra civil espanyola va lluitar es va unir al bàndol revoltat i fou Cap de Transmissions de la XII Divisió, que va lluitar al front de Madrid i a la batalla de Terol. Després actuà a l'ofensiva de Catalunya com a cap de transmissions al Cos d'Exèrcit Marroquí. En acabar la guerra assolí el grau de comandant i el 1942 es va diplomar en Estat Major. Fou destinat a l'Estat Major Central, i un cop ascendit a coronel, en 1959 fou agregat militar a l'ambaixada espanyola als Estats Units, aleshores dirigida per José María de Areilza. Va tornar el 1961, aleshores fou ascendit a general de brigada i destinat novament a l'Estat Major. En 1964 fou ascendit a general de divisió i nomenat Cap de Transmissions de l'Exèrcit. En 1966 va ser governador militar de Màlaga.

A finals de 1967 fou ascendit a tinent general i fou nomenat capità general de la III Regió Militar en substitució de Santiago Mateo Marcos, que acabava de morir. Dos anys més tard, però, deixava la capitania quan fou nomenat cap de la Casa Militar del Cap de l'Estat, càrrec que va ocupar fins gener de 1972. Després fou President del Consell Directiu del Patronat de Cases Militars, càrrec que va ocupar fins 1978.


Juan Carlos Osorio Arbeláez

Juan Carlos Osorio Arbeláez (Santa Rosa de Cabal, 8 de juny de 1961) és un exjugador i entrenador de futbol colombià, actualment entrenador de la selecció mexicana.

Osorio va començar la seva carrera esportiva al Deportivo Pereira el 1982, passant posteriorment a jugar amb el conjunt brasiler de l'Internacional el 1984. Un any després va tornar a XColòmbia, retirant-se el 1987 amb només 26 anys com a conseqüència d'una lesió.

Amb el sobrenom d"El Recreacionista" com a conseqüència dels seus mètodes poc ortodoxes, Osorio va ocupar diverses feines d'entrenador assistent abans de començar la seva carrera com entrenador el 2006 amb els Millonarios, marxant l'any següent per entrenar els equips de la Major League Soccer Chicago Fire i New York Red Bulls, respectivament, i aconseguint el títol de conferència amb els segons el 2008. El 2010 va entrenar l'Once Caldas, equip amb el que va guanyar el títol de lliga, i el 2012 va entrenar l'Atlético Nacional, amb qui va guanyar diverses competicions. L'octubre de 2015 va ser contractat per la selecció nacional mexicana.


Territori d'Illinois

El Territori d'Illinois va ser un territori organitzat incorporat als Estats Units que va existir de l'1 de març de 1809 al 3 de desembre de 1818, quan la porció meridional del territori va ser admesa a la Unió com l'Estat d'Illinois. La seva capital era l'antiga ciutat francesa de Kaskaskia.

L'àrea havia estat anteriorment coneguda com a País d'Illinois estant sota el control francès, primer com a part del Canadà francès i posteriorment la seva part meridional com a part de la Louisiana francesa. Els britànics van guanyar autoritat sobre la regió a l'est del riu Mississipí amb el Tractat de París (1763), posant fi a la Guerra Franco-Índia.

Durant la Guerra de la Independència dels Estats Units (1775-1783) el coronel George Rogers Clark va prendre possessió de la regió en favor de la Colònia de Virgínia, que va establir el Comtat d'Illinois per a poder governar l'àrea. L'any següent Virgínia va cedir al govern federal dels Estats Units quasi totes les seves terres reclamades, al nord del riu Ohio. L'àrea va esdevenir llavors part del Northwest Territory (el territori al nord-oest del riu Ohio), entre els anys 1787 i 1800, i després part del Territori d'Indiana. El 3 de febrer de 1809 el Congrés dels Estats Units va aprovar la legislació que establia el Territori d'Illinois, després que rebés peticions per part de residents d'aquest territori queixant-se de les dificultats per participar en assumptes territorials a Indiana.

Les seves fronteres originalment incloïen les terres que amb el temps van ser els estats d'Illinois, Wisconsin, la part oriental de Minnesota, i la part occidental de la península superior de Michigan. Amb l'admissió d'Illinois com a estat la resta del Territori d'Illinois es va unir al Territori de Michigan.


Behold a Pale Horse

Behold a Pale Horse és una pel·lícula dirigida per Fred Zinnemann el 1964, basada en la novel·la "Killing a Mouse on Sunday" d'Emeric Pressburger. La pel·lícula narra de forma fictícia els últims anys de vida de Francesc Sabaté Llopart, maqui llibertari català. És la història d'aquest maqui català exiliat a França (Gregory Peck) després de la Guerra Civil Espanyola, que torna a Espanya per visitar a la seva mare i que, malgrat els anys transcorreguts a l'estranger, un guàrdia civil (Anthony Quinn), no l'ha oblidat i el persegueix fins a les últimes i fatals conseqüències.

L'estrena a Espanya d'aquesta pel·lícula va ser prohibida durant el Franquisme. A més a més, a partir d'aquest film, el llavors "Ministro de Información y Turismo" Fraga Iribarne va prohibir que Columbia Pictures distribuís les seves pel·lícules a Espanya, fins i tot, per poder filmar la pel·lícula, es va haver de traslladar el lloc de l'acció al sud de França, quan de fet és del domini públic que a Sabater el va matar un membre del somaten prop de Sant Celoni. Aquest fets es van fer públics al documental de TV3 "Hollywood contra Franco".


Shinbutsu bunri

El terme Shinbutsu bunri (神仏分離), indica la prohibició al Japó de fusionar el xintoisme del budisme, i l'esforç de crear una divisió clara entre el xintoisme i el budisme per un costat, i dels temples budistes i santuaris xintoistes en un altre costat. A la fi de l'era Edo el xintoisme i el budisme estaven íntimament connectats en el que era nomenat al punt en el qual les edificacions eren usades simultàniament com a santuaris xintoistes i temples budistes.

La tendència d'una oposició al budisme va ser vista a inicis de l'era Meiji com una reacció nacionalista a la seva expansió, però el terme usualment indica al moviment antibudista que, a partir de mitjan l'era Edo, acompanyat del confucianisme, l'estudi de la literatura i cultura antiga japonesa (o "kokugaku"), i el nacionalisme xintoista, tots aquests moviments amb una visió oposada al budisme. En un sentit més precís, el "shinbutsu bunri" és la política de separació del xintoisme i del budisme que perseguia el nou govern Meiji amb la . Aquest últim esdeveniment és de particular importància històrica, en part perquè va exacerbar el Haibutsu kishaku, un moviment violent antibudista que durant els anys finals del shogunat Tokugawa i durant la restauració Meiji va causar la clausura obligat de milers de temples, la confiscació de les seves terres, el forçat retorn de monjos a la vida comuna, i la destrucció de llibres, estàtues i d'altres propietats budistes.Inclusivament campanes de bronze budistes van ser foses per fabricar canons.


La Comunitat de comunes Le Dourdannais en Hurepoix (oficialment: "Communauté de communes Le Dourdannais en Hurepoix") és una Comunitat de comunes del departament de l'Essonne, a la regió de l'Illa de França.

Creada al 2005, està formada per 11 municipis i la seu es troba a Dourdan.


Premis Kids' Choice

Els Premis Kids' Choice (KCA), igualment anomenats The Nickelodeon Kids' Choice Awards, és una cerimònia americana anual de tramesa de premis, que té lloc, el març o l'abril i que premia personalitats del món de la televisió, del cinema, de la música, etc. Aquí voten els nens.
Aquesta cerimònia per la primera vegada es va realitzar a Anglaterra l'any 2007 tenint com a presentadors els membres del grup britànic McFly. Va ser organitzat per la cadena de cable Nickelodeon. L'emissió presenta moltes celebritats i molts concerts musicals. Aquests últims anys, han estat inclosos especialistes en l'emissió. Will Smith és la personalitat que ha obtingut més premis als KCA (10 premis), seguit de Selena Gomez (8), Miley Cyrus i Amanda Bynes (6), Britney Spears (5) i Hilary Duff (4). Whoopi Goldberg és l'única actriu que ha guanyat un premi Kids' Choice, un Emmy, un Grammy, un Oscar i un Tony. Rosie O'Donnell (8 vegades) i Jack Black (3 vegades) han estat els convidats més recurrents.


La Resolució 1074 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat l'1 d'octubre de 1996. Després de recordar totes les resolucions sobre els conflictes a l'antiga Iugoslàvia, i, en particular, la Resolució 1022 (1995), el Consell va rescindir totes les mesures restants contra l'antiga Iugoslàvia de resolucions anteriors amb efecte immediat.

S'ha acollit amb beneplàcit la millora de la implementació de l'Acord de Dayton per a Bòsnia i Hercegovina, juntament amb el reconeixement mutu i l'establiment de relacions diplomàtiques entre tots els estats de l'antiga Iugoslàvia. Com a part de l'acord, era essencial que tots els països cooperessin amb el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (ICTY). També es va assenyalar que s'havien celebrat eleccions a Bòsnia i Hercegovina.

Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va observar que les eleccions van contribuir a fer un pas significatiu cap a l'aplicació de l'acord de pau i va autoritzar la rescissió de les sancions internacionals contra els estats de l'antiga Iugoslàvia. Es va instar a totes les parts a complir els seus compromisos i va assenyalar que mantindria la situació sota observació i que es reimposarien les mesures si alguna part no compleix les seves obligacions derivades de l'acord.

Finalment, el Comitè establert en virtut de la Resolució 724 (1991) es dissoldrà un cop finalitzat el seu informe. La Comissió havia celebrat 141 reunions abans que finalitzés el 15 de novembre de 1996.


Lazarus

Lazarus és una eina de desenvolupament ràpid d'aplicacions basada en el llenguatge de programació Pascal, disponible per als sistemes operatius Windows, GNU/Linux i Mac OS X.

Es tracta d'una alternativa gratuïta a Delphi, desenvolupada com a projecte de programari lliure a partir de Free Pascal. La web i la majoria de la documentació estan en anglès, però l'entorn de desenvolupament (IDE) sí que està traduït al català en gran part.


Red Bull Arena

El Red Bull Arena és un estadi específic de futbol de l'àrea metropolitana de Nova York i és la seu dels New York Red Bulls, un club de la Major League Soccer.

Es troba a Harrison, Nova Jersey, Estats Units.

Va ser inaugurat el 2010 amb una capacitat d'uns 25.000 espectadors. És un estadi construït a l'estil europeu amb tots els seients coberts per una estructura ondulada translúcida, és un dels estadis més moderns del món.


Louis Hugh Wilson, Jr.

El general Louis Hugh Wilson, Jr. USMC (11 de febrer de 1920 – 21 de juny de 2005) va ser el 26è Comandant del Cos de Marines, condecorat amb la Medalla d'Honor per les seves accions durant la Batalla de Guam el 1944.


Torrent de Font de Tomàs

El Torrent de Font de Tomàs és un afluent per la dreta de l'Aigua de Valls que transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, al Berguedà. El darrer tram del seu recorregut (a partir de l'aiguabarreig amb el Torrent de Moripol), rep també el nom de Canal de la Font d'Espunya.

El primer km del seu recorregut (fins a la cota 1.600) transcorre per territoris integrats en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai de la "Serra del Verd".


DCF77

DCF77 és un senyal horari d'ona llarga i una estació de ràdio de freqüència patró. Els seus emissors primari i de suport estan situats a Mainflingen, aproximadament a 25 km al sud-est de Frankfurt, Alemanya. És operat per " T-Systems Mitjana Broadcast ", una subsidiària de German Telekom, per benefici del Physikalische-Technische Bundesanstalt, el laboratori nacional de física d'Alemanya.

DCF77 porta donant servei com a estació de freqüència patró des de 1959, la informació de data i hora es va afegir el 1973.

El senyal portador de 77.5 kHz es genera a partir de rellotges atòmics enllaçats amb els rellotges mestres alemanys en Braunschweig. La forta emissió de 50 kW es pot rebre en gran part del territori europeu, arribant fins a 2000 km de distància de Frankfurt. L'emissió transporta un senyal de dades d'1 bit/s codificada en amplada de pols i modulada en amplitud. El mateix senyal de dades està modulat en fase sobre l'ona portadora utilitzant una seqüència pseudoaleatòria de 511 bits de mida (modulació d'Espectre eixamplat per seqüència directa). Les dades transmeses que es repeteixen cada minut són:

* L'hora i data actuals;
* Un bit d'alarma d'un segon intercalar;
* Un bit de l'horari d'estiu;
* Un bit d'identificació de l'emissor (primari o de suport);
* Diversos bits de paritat.

Des de 2003, 14 bits anteriorment sense ús del codi horari s'estan utilitzant per a senyals d'emergència de Defensa civil. Aquest encara és un servei experimental, que té per objecte ser el substitut de la xarxa alemanya de Sirenes de defensa civil.

El prefix radiofònic representa: D = " Deutschland " (Alemanya), C = senyal d'ona llarga, F = Frankfurt, 77 = freqüència: 77.5 kHz. Es transmet tres vegades cada hora a Codi morse.

Els radiorellotges han estat molt populars a Europa des del final dels 80 i la majoria fa servir el senyal DCF77 per ajustar l'hora automàticament.


Les nits blanques

Les nits blanques (en rus: "Белые ночи") és una novel·la curta de l'autor rus Fiódor Dostoievski publicada el 1848. És una de les primeres novel·les que va escriure l'autor.


Friðrik Ólafsson

Friðrik Ólafsson (nascut a Reykjavík el 26 de gener de 1935), és un jugador i directiu d'escacs islandès, que té el títol de Gran Mestre des de 1958, i que va presidir la FIDE durant quatre anys.

Tot i que està retirat del joc de competició, a la llista d'Elo de la FIDE de juny de 2013, hi tenia un Elo de 2407 punts, cosa que en feia el jugador número 17 d'Islàndia. En els darrers vint anys, el seu màxim Elo va ser de 2485 punts, a la llista de gener de 1990 (posició 271 al rànquing mundial).


Tente

Tente va ser una línia de construcció de joguines catalana, coneguda per la fabricació de blocs de plàstic similars als de Lego, fets amb el mateix material que Lego, l'ABS. Va ser creada l'any 1972 per l'empresa EXIN, la seu es trobava a Barcelona i va deixar de fabricar-se el 2007.

Una de les seves principals diferències amb Lego era que les peces de Tente tenien un orifici central que permetia connectar peces d'una forma única. Lego va arribar a demandar EXIN per utilitzar un sistema similar al que havien inventat ells. La demanda la van presentar a Israel, on el tribunal va donar la raó finalment a EXIN.

Hasbro va comercialitzar el joc als Estats Units i al Japó. Aquests models són diferents als de l'Estat espanyol, ja que Exin va autoritzar la creació de nous models adaptats als gustos d'aquests països. En altres països va ser comercialitzat per altres empreses: Jocsa a l'Argentina, Miro-Meccano a França, Denys-Fisher al Regne Unit, etc.

Tenia diverses línies: Elephant (per a infants menuts), Ruta (camions), Mar (amb dues branques: vaixells civils i vaixells militars), Aire (helicòpters), Astro (naus espacials), Scorpion (tancs i altres vehicles militars, inclòs un helicòpter) i, ja als anys 90 del , Roblock (inspirats en els Transformers). Algunes línies van canviar de nom amb el temps: Astro va esdevenir Cosmic i Mar va esdevenir Oceanis. A més, a mitjan anys 80 van treure vaixells i naus espacials amb un motoret que permetia que es desplacessin per terra. Algunes d'aquestes línies van obligar Tente a desenvolupar peces específiques més enllà dels típics blocs d'acoblament, per exemple els vaixells: va caldre crear barquetes, llanxes, camions menuts, radars, antenes parabòliques, canons, antiaeris, llençatorpedes, llençamíssils, helicòpters, cabrestants... Al final, molts vaixells (alguns dels civils, però sobretot els militars) van acabar sent un joguet tendent a maqueta (els dissenyadors de Tente es van documentar en models reals a l'hora de crear destructors, creuers de la Primera Guerra Mundial o portaavions, i fins i tot a partir del 1992 van reproduir alguns vaixells reals, com el cuirassat "Missouri" de l'Armada nord-americana, el cuirassat "Bismarck" d'Alemanya -tots dos de la Segona Guerra Mundial-, la fragata "Santa Maria" de l'Armada espanyola o el portaavions "Charles de Gaulle" de l'Armada francesa).

En desaparèixer l'empresa EXIN, la patent de Tente va ser adquirida per Educa Borràs, que va comercialitzar el joc fins a l'any 2007. Actualment ja no es fabrica.


Tres Nadals

Tres Nadals és una obra de l'escriptor Quim Monzó que aplega tres relats nadalencs en to satíric i festiu que juga amb els tòpics nadalencs de la felicitat, la germanor, la solidaritat i la bondat humana, i que van ser publicats originàriament per encàrrec en castella a "La Vanguardia" entre 1996 i 2002.

El llibre segueix la tradició del filòsof Cels que es burla de les “faules fabricades”, i està il·lustrat amb treballs del pintor Ramon Enrich inclou el conte «Nadal blanc» (que apareix a "Del tot indefens davant dels hostils imperis alienígenes"), «La venedora de mistos» (que apareix a "El millor dels mons") i «La comissió», no inclòs en cap llibre precedent.

Els contes estan refets amb molts canvis respecte la publicació inicial a "La Vanguardia" i es van publicar l'any 2003 a l'editorial Quaderns Crema. i en castellà ("Tres Navidades"), a l'editorial Acantilado, de Barcelona, també en la versió renovada respecte la publicació inicial.


Je vous salue, Marie

Je vous salue, Marie és una pel·lícula franco-suïssa de Jean-Luc Godard, estrenada el 1985 i doblada al català.


Victor Maslin Yeates

Victor Maslin Yeates (Dulwich, Londres, Anglaterra, 30 de setembre de 1897 — Hastings, East Sussex, Anglaterra, 15 de desembre de 1934), habitualment abreviat com a VM Yeates, fou un as de l'aviació de la Primera Guerra Mundial britànic, que va escriure un dels llibres més destacats sobre el conflicte bèl·lic a l'aire i la futilitat de la guerra, titulat "Winged Victory".


Our Daily Bread

Our Daily Bread és una pel·lícula estatunidenca del 1934 dirigida per King Vidor i protagonitzada per Karen Morley, Tom Keene, i John Qualen. La pel·lícula és una seqüela del clàssic mut de Vidor "The Crowd" (1928), utilitzant els mateixos personatges tot i que amb actors diferents. Vidor va intentar interessar Irving Thalberg de la MGM en el projecte; però Thalberg, que tenia autorització per la seva anterior pel·lícula, va refusar la idea. Vidor llavors va produir la pel·lícula ell mateix i la va distribuir a través de United Artists.

La pel·lícula és també coneguda com a "Hell's Crossroads", un títol americà per la reestrena.

El 2015, la Biblioteca del Congrés dels Estats Units va seleccionar la pel·lícula per preservació en el National Film Registry, trobant-ls "culturalment, històricament, o estèticament significant".


L'esquella de la torratxa

L'esquella de la torratxa és una sarsuela o gatada composta per Joan Sariols i Porta, amb llibret de Frederic Soler (Pitarra) i estrenada al teatre Odeon de Barcelona l'11 d'abril del 1864.

"L'esquella de la torratxa" és una de les primeres sarsueles en català, després de "Setze jutges", amb lletra de Manuel Angelón, i "L'Aplec del Remei", amb lletra i música d'Anselm Clavé, (totes dues estrenades el 1858 al Gran Teatre del Liceu).

Va ser la primera obra que Soler estrenava en un teatre públic a Barcelona i va esdevenir el seu primer gran èxit. L'obra és una paròdia d'un drama històric i fa burla d'un alcalde i cacic de poble. L'èxit rotund va fer que la Llibreria espanyola d'Innocenci López i Bernagossi l'edités juntament amb una sèrie de sis obres de Soler amb el títol de Singlots poètics. El mateix editor va aprofitar el nom de l'obra per editar la revista satírica del mateix nom, com a successora de La Campana de Gràcia.<br>


Earl Warren

Earl Warren (Los Angeles, 19 de març de 1891 - Washington D.C., 9 de juliol de 1974), fou un jurista i polític dels Estats Units, trentè governador de Califòrnia, candidat del partit republicà a la vicepresidència dels Estats Units i catorzè president de la Cort Suprema dels Estats Units.

Durant la seva etapa a la Cort Suprema, es mostra més aviat progressista que conservador, i influí en nombroses decisions, com ara les que declararen la inconstitucionalitat de la segregació racial a les escoles, els drets civils, la separació entre les esglésies i l'Estat i els drets de defensa en el procediment penal. La famosa frase, popularitzada al cinema, «té vostè dret a guardar silenci, qualsevol cosa que digui podrà ser utilitzada en contra seva…» és conseqüència d'aquestes decisions sobre els drets de la persona detinguda.

Va presidir també la comissió d'investigació sobre l'assassinat del president Kennedy.


Aeroport de Vichadero

L'Aeroport de Vichadero (IATA: VCH, OACI: SUVO) és un aeroport de l'Uruguai. Es troba al nord-est de la localitat de Vichadero, al departament de Rivera, a la zona nord del país.


10a etapa del Tour de França de 2010

La 10a etapa del Tour de França de 2010 es disputà el dimecres 14 de juliol de 2010 sobre un recorregut de 179 km entre Chambéry i Gap. La victòria fou pel portuguès Sérgio Paulinho (Team RadioShack). Andy Schleck continuà de líder.


Codex Claromontanus

El Codex Claromontanus (Gregory-Aland no. Dp/06) és un manuscrit uncial del del Nou Testament. Està escrit en grec i Llatí, sobre pergamí, amb lletres uncials, i es conserva a la Biblioteca Nacional de França (Grec 107).

El còdex conté 533 fulles de pergamí (24,5 x 19,5 cm) i conté els Epístoles Paulines. El text està escrit en una sola columna, i 21 línies per columna.


Gran Reserva

Gran Reserva és una sèrie de televisió espanyola de produïda per Bambú Producciones per La 1 i estrenada el 15 d'abril de 2010. Rodada i ambientada a La Rioja, se centra en el món del vi com a negoci i dedicació familiar de dos clans tradicionalment enfrontats. El 14 de juny de 2010 es confirma una segona temporada de la sèrie, que comptarà amb les incorporacions de Yon González i Álvaro de Luna.

El 24 de març va començar la segona temporada.


Albus Dumbledore

Albus Percival Wulfric Brian Dumbledore, més conegut com a Albus Dumbledore o simplement Professor Dumbledore, és un personatge de ficció de la saga "Harry Potter", creada per l'escriptora britànica J. K. Rowling. Durant la majoria de la història, és el director de l'Escola de Bruixeria Hogwarts. A més, és el creador de l'"Orde del Fènix", una organització dedicada a lluitar contra l'antagonista principal de la saga, en Lord Voldemort.

El director de la Rowling a l'Escola Primària de San Miguel, l'Alfred Dunn, ha estat nomenat com la inspiració per a la creació d'en Dumbledore.

En les primeres dues adaptacions al cinema de la sèrie, l'actor irlandès Richard Harris va actuar com a Dumbledore. Es morí abans del llançament de la segona pel·lícula, i el rol va ser posat a Sir Michael Gambon, que ha actuat com a Dumbledore a la resta de la saga. Fins a la data, en Dumbledore és l'únic personatge important l'actor del qual ha estat canviat a través de les pel·lícules.


Ined

Ined fou un faraó, possiblement el 35è, de la dinastia XIII d'Egipte.

El seu nom "nestu biti" fou Mersekhemre. El seu nom Sa Ra fou Ined.

El Papir de Torí diu que va regnar durant tres anys, un mes i un dia.


A-14

L'A-14 o Autovia de la Ribagorça ("Autovía de la Ribagorza", oficialment) serà una autovia d'accés al Pirineu i a França, d'una longitud total aproximada de 94,97 km. Travessa part del seu trajecte a Catalunya i una altra part a Aragó.

L'autovia comença a la Partida de Canet, prop de Lleida, al punt quilomètric 460,5 de l'A-2, i finalitzarà a Sopeira, abans de l'Embassament d'Escales, just on la vall es fa molt estreta. Actualment, tan sols es troben en servei els trams Lleida (A-2) - Alguaire i Alguaire - Almenar, que fan un total de 16,2 km.

Actualment hi passa la N-230, però com que el trajecte és més curt per arribar a França respecte altres passos fronterers és molt usat per camions, cosa que dificulta el trànsit i provoca nombrosos accidents. És per això que diversos alcaldes de la zona han reivindicat aquesta autovia per fer més fluid el trànsit i rebaixar la perillositat de l'actual via.

Va començar quan el 2001, alcaldes d'Areny de Noguera, El Pont de Montanyana i El Pont de Suert, van demanar al Ministeri de Foment que construís una autovia. El 2002 el Ministeri de Foment va redactar l'avantprojecte que incloïa tots els 187 quilòmetres d'autovia, però els alcaldes de la Vall d'Aran es van queixar perquè una autovia de 4 carrils impactaria negativament a la comarca. El 2004 més alcaldes de la comarca del Segrià van demanar l'autovia al Ministeri de Foment. Aquest va redactar un nou avantprojecte que tan sols era de 94,97 km, ja que des de Sopeira fins a França no hi hauria autovia per l'estretor de la vall. Més tard Joaquim Nadal, el conseller de Política Territorial i Obres Públiques, va anunciar que des que finalitzaria l'autovia fins a la boca sud del Túnel de Vielha seria una Via Ràpida, però a principis del 2005, el Ministeri de Foment va dir que el que havia dit Joaquim Nadal no seria així i que la carretera continuaria sent igual que ara. A principis de 2006 el Ministeri de Foment va fer un estudi d'impacte ambiental, i el juny de 2006, va licitar els primers 15 km. L'agost de 2006 l'associació ecologista IPCENA va dir que no es justificava el motiu de la construcció de l'autovia. Actualment hi ha dos trams en obres, i dels altres se n'està redactant el projecte.

El 2007 amb la licitació dels dos estudis informatius (Sopeira - Frontera Francesa), es desmentiren les intencions del Ministeri de Foment de no condicionar aquest tram de carretera.


Pentium III

Pentium III és el successor natural de Pentium II i el primer representant d'Intel de la generació i686 (descendent de x86). Només incorpora algunes petites variacions respecte al seu predecessor, a més dels canvis propis de la tecnologia de semiconductors, algunes de les quals polèmiques:
* sincronització de la memòria cau de nivell 2 (L2 cache) amb el nucli (a partir del segon model)
* incorporació d'algunes noves instruccions (SSE)
* codificació dels microprocessados amb un número de sèrie intern

Tot i que alguns models es distribueixen amb el sòcal vertical Slot 1, es torna progressivament al sòcal horitzontal Socket 370.


Henry Moore

Henry Spencer Moore (Castleford, Yorkshire, 30 de juliol de 1898 – Much Hadham, 31 d'agost de 1986) fou un artista i escultor britànic.

Nascut a la població minera de Castleford, a prop de la ciutat de Leeds (Anglaterra), de pare miner, autodidacte i home de lectura, Henry Moore també va significar-se políticament. Membre de l'Associació Internacional d'Artistes, que aixoplugava intel·lectuals d'esquerres adversos al feixisme, va signar un manifest que reclamava la fi de la política de no-intervenció de la Gran Bretanya en la Guerra Civil espanyola. La litografia "Spanish prisoner" (1939), testimonia el compromís polític de l'autor; el propòsit, estroncat per l'esclat de la Segona Guerra Mundial, era de vendre'n exemplars per recaptar recursos en benefici dels republicans reclosos als camps de concentració.

Interessat de jove per l'escultura, la trajectòria artística de Moore abasta una seixantena d'anys. Va rebre influències diverses, des de les talles dels pobles nadius de l'Àfrica i de l'Amèrica precolombina fins a moviments d'avantguarda com el cubisme i el surrealisme, que conegué a París durant els anys 1920 i 1930. Amb tot, Moore no s'abandonà totalment a cap corrent en concret, sinó que cercà un camí propi, basat en l'observació de la natura, el paisatge i la figura humana, que es traduí en obres vitals, de gran humanitat, que s'adiuen amb una de les seves màximes més cèlebres: «Ser artista és creure en la vida».


Gran Premi de l'est dels Estats Units del 1983 Resultats del Gran Premi de l'est dels Estats Units de la Temporada 1983 de Fórmula 1, disputat al circuit urbà de Detroit el 5 de juny del 1983.


Llorenç Capdevila i Roure

Llorenç Capdevila i Roure (Alpicat, Segrià, 20 d'octubre de 1969) és un escriptor català. Llicenciat en filologia catalana per la Universitat de Lleida, és professor de llengua i literatura al Institut d'Auro a Santpedor, població propera a Manresa, on resideix actualment.

La primera narració que va publicar va sortir a la revista universitària "Tirant al Blanc", de Lleida. La primera novel·la que va escriure, però, va ser "Racó de món", una sàtira sobre l'ecologisme, l'especulació i la política, amb què va guanyar el premi Vila d'Ascó. Amb "El color del crepuscle", que s'esdevé al final del , poc abans de la mort del rei Joan I, va guanyar el premi Leandre Colomer i va iniciar un cicle de tres novel·les emmarcades a la baixa edat mitjana, completat amb "O rei o res!", que té com a rerefons el Compromís de Casp, i "Ànima de llop", que va merèixer el premi El Lector de l'Odissea i que situa la trama cap a mitjan , en el temps de la guerra civil catalana i les revoltes remences. També ha publicat la novel·la "Serrallonga, l'últim bandoler", que pretén donar una visió humana del famós bandoler de les Guilleries. Amb "Sota la pell", va fer una incursió en el gènere negre ambientat en la més rigorosa actualitat; tendència que també, amb una bona dosi d'humor, va continuar amb "Tothom a terra!". Ha conreat la narrativa juvenil ("El secret del bandoler" i "A fer punyetes!") i la infantil ("L'Èlia va de bòlit"). Tot i el caràcter històric d'algunes de les seves novel·les, la narrativa d'aquest autor no abandona la cura en els aspectes literaris o en la creació de personatges.

També ha participat en reculls de relats col·lectius, com "De tot cor. 32 narradors de la Catalunya central" (L'Albí, 2012), "Capolatell. Relats del Pirineu" (Fonoll, 2012), "Tot és possible. 43 narradors de la Catalunya central" (L'Albí, 2014) i "Assassins de Ponent" (Llibres del Delicte, 2016). Forma part del col·lectiu Narradors Centrals, integrat per diversos escriptors del Bages, Berguedà, Anoia, Solsonès i Osona. Col·labora en publicacions periòdiques com "Segre", "El Pou de la gallina" i "Regió 7".


I due Foscari

I due Foscari és una òpera en tres actes composta per Giuseppe Verdi sobre un llibret de Francesco Maria Piave, basat en la novel·la "The Two Foscari" de Lord Byron. Va ser estrenada al Teatro Argentina de Roma el 3 de novembre 1844 i fou la segona òpera estrenada al Liceu, l'any 1847.

Aquesta és la sisena òpera que va compondre Verdi, la seva segona col·laboració amb el llibretista Piave i la més dramàtica que havia fet fins aleshores. Verdi ja començava a tenir un nom quan va estrenar "I due Foscari", però pertany a la seva època més dura de treball, que ell mateix va anomenar «anni di galera». La crítica de l'època va dir que cadascun dels personatges ja tenia «idioma propi» i expressava passions pròpies. La història, basada en l'obra homònima de Lord Byron, relata els últims dies del dux de Venècia, que ha de decidir entre l'obligació com a governant i l'amor pel seu fill, acusat d'assassinat: la raó d'Estat o l'amor de pare. L'estrena es va traslladar a Roma quan la direcció de La Fenice, pressionada per la censura, la va considerar inapropiada: el llibret descobria les intrigues del poder precisament a Venècia, la rebotiga de la política, amb alguns dels seus protagonistes influint encara, com la mateixa família Foscari.


Reichstag

El Reichstag era el nom de l'assemblea parlamentària o Parlament de l'Imperi Alemany i la República de Weimar, entre 1849 i el final de la Segona Guerra Mundial. El seu successor a la República Federal Alemanya d'avui en dia s'anomena Bundestag o Dieta Federal, actualment situat en l'antic edifici del Reichstag, a la capital del país, Berlín.


Sturmabteilung

La Sturmabteilung més coneguda amb l'abreviatura SA, en català «secció d'assalt» fou una organització paramilitar del Partit Nacional Socialista dels Treballadors Alemanys (NSDAP) que va jugar un paper molt important en l'ascens al poder d'Adolf Hitler a la dècada de 1930. Durant la Primera Guerra Mundial estaven compromesos amb l'objectiu d'una revolució proletària internacional per derrocar el capitalisme, l'imperialisme i el militarisme a tot el món.

L'agost del 1914, aquests objectius perseguien el "Grup Internacional" com a grup d'oposició dins del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD). Es va anomenar "Spartakusgruppe" a partir de 1916 i es va unir el 1917 amb la separació del Partit Socialdemòcrata Independent d'Alemanya del SPD (USPD) com a l'esquerra. A la Revolució de novembre de 1918, la Confederació va tornar a fundar-se com a organització no partidària a tot Alemanya amb el nom de "Spartakusbund" i l'objectiu d'una república soviètica totalment alemanya. L'1 de gener de 1919 anà al recentment fundat Partit Comunista d'Alemanya (KPD).

El nom del pacte es va referir a Spartacus, el líder d'una revolta d'esclaus (73-71 aC) a l'antic Imperi romà. El seu nom simbolitzava per als espartacistes la resistència constant dels oprimits contra els seus explotadors. Així, expressen la visió marxista del materialisme històric, segons la qual es promou la història de les lluites de classes.


Dubrovnik

Dubrovnik (tradicionalment coneguda en català amb el nom italià de Ragusa; en llatí "Ragusium") és una ciutat de Croàcia, a la costa de la mar Adriàtica (Dalmàcia), capital del comtat o "županija" de Dubrovnik-Neretva i important ciutat del país, amb 45.000 habitants. Al nord-est, al darrere del barri de Ploče, es troba la muntanya de Sergi ("Srđ"), de 408 m, i una mica més a l'est la de Bosanka, amb 264 m. Un pont modern creua la Rijeka Dubrobačka i uneix la ciutat amb l'altra banda.

Ciutat monumental, la seva part antiga ha estat declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.


Banje

Banje és una platja de la mar Adriàtica i la zona de l'entorn, a l'est de Grad (la ciutat vella de Dubrovnik, Croàcia) i és part del barri marítim de Ploče.

La platja i el fons marí és de grava fina. L'aigua del mar és transparent i pot arribar fins als 4 metres de profunditat. També té una vista espectacular de les muralles de la ciutat i de l'illa de Lokrum.

Disposa de serveis com restaurants propers, quioscs amb menjar i beguda, dutxes, lloguer de gandules, cabines per canviar-se de roba i bars. Ofereix una gran varietat d'esports i activitats d'oci, així com una gran vida nocturna als bars a la platja.


Ploče

Ploče és un important port de Croàcia, a la costa adriàtica, enfront de la península de Pelješac que la separa de l'illa de Korčula i al nord del delta del Neretva, a pocs quilòmetres del port de Neum, l'única sortida al mar de Bòsnia i Hercegovina. Pertany al comtat de Dubrovnik-Neretva.

L'any 2001 el municipi tenia una població de 10.834 habitants, 6.537 residents a la ciutat.

De 1950 a 1954, i de nou entre 1980 i 1990, Ploče fou anomenada "Kardeljevo" en honor del polític iugoslau Edvard Kardelj.


Audacity

Audacity és un programa multiplataforma de gravació i edició d'àudio, fàcil d'usar i lliure. La part gràfica ha estat feta amb la llibreria wxWidgets. És un programa multiplataforma i es troba disponibles en diversos idiomes incloent el català.

Va ser creat per Dominic Mazzoni mentre era estudiant a la Carnegie Mellon University. Mazzoni treballa actualment a Google però continua com a principal desenvolupador del programa amb l'ajuda de voluntaris d'arreu del món. Es tracta d'un programa d'edició de so amb un gran popularitat, el 2010 era el 10è programa més descarregat des de SourceForge.net amb uns 72 milions de descàrregues.

Muse Group, la companyia propietària de MuseScore i Ultimate Guitar va adquirir Audacity l'abril del 2021. Martin Keary va fer l'anunci de l'adquisició a Youtube, incloent entrevistes a alguns dels principals desenvolupadors del projecte.

Està disponible en les plataformes Windows, GNU/Linux, Mac OS 9 i OS X, Unix i Solaris 10.


(13260) Sabadell

(13260) Sabadell és un asteroide del cinturó principal descobert el 23 d'agost de 1998 per Ferran Casarramona i Antoni Vidal des de l'Observatori de la Montjoia, a prop de la vila de l'Estany. Anomenat amb el nom de Sabadell en honor de la ciutat que acull l'Agrupació Astronòmica de Sabadell, a la qual pertanyien els descobridors.


Ludwig Andreas Feuerbach

Ludwig Andreas Feuerbach (Landshut, 1804 - Rechenberg, 1872) fou un filòsof alemany, que tingué gran influència en Marx i altres filòsofs alemanys.

Feuerbach va estudiar teologia a Berlín. En aquesta mateixa ciutat va ser deixeble de Hegel. Si bé al principi va estar molt influït per ell, ben aviat va criticar la ideologia del seu mestre seguint dos eixos que van ser la base del seu pensament: la concepció antropològica de tota religió, i la crítica materialista de tot pensament especulatiu.

El seu caràcter crític sobre la religió no li va permetre exercir l'ensenyament fins a la revolució de 1848 que, reclamat pels seus alumnes de Heidelberg, va professar durant un semestre la seva teoria de la religió.

El 1870 s'afilià al Partit Socialdemòcrata alemany. Feuerbach es convertí en el mestre del pensament dels joves hegelians, sobretot de Marx i Friedrich Engels. Entre les seves obres, cal destacar "Pensaments sobre la mort i la immortalitat" (1830), "Crítica de la filosofia de Hegel" (1839), "L'essència del cristianisme" (1841) i "Principis fonamentals de la filosofia del futur" (1843).
Va morir el 1872 a Rechenberg, prop de Nuremberg (Alemanya).

Feuerbach veu en la filosofia de Hegel una Teologia camuflada. La teoria hegeliana que la realitat és posada per la Idea, l'Esperit Absolut, etc., només constitueix una expressió de la doctrina teològica segons la qual la natura és creada per Déu. Feuerbach afirmarà que la teologia s'ha de reduir a antropologia: Déu és un pensament de l'ésser humà. L'essència de Déu és l'essència de l'ésser humà. L'ésser humà projecta fora de si tot allò que és i crea Déu. No és Déu qui ha creat l'ésser humà, sinó l'ésser humà qui ha creat Déu a la seva imatge. Déu és un producte de l'ésser humà que venera i adora. Hi ha així una expropiació de l'ésser humà (alienació). L'ésser humà és sotmès a alguna cosa que li és estranya. Aquest concepte d'alienació tindrà una gran influència sobre el pensament de Karl Marx.


Rumiñahui

Rumiñahui o Rumi Ñawi (finals - prop de Quito, 1535), cabdill i militar inca quiteny. El seu nom significa «cara de pedra» en quítxua.

Del cabdill inca Rumiñahui s'han conservat poques dades fiables i la seva activitat abans de l'arribada dels conquistadors espanyols no és clara. Sembla que fou un dels generals més valuosos del darrer inca Atahualpa i es destacà en les campanyes dutes a terme durant la guerra civil contra Huàscar, juntament amb altres cabdills quitenys com Quizquiz i Caracuchima, fet que posa de manifest la tendència d'Atahualpa a afavorir la zona nord de l'imperi, fins llavors marginal.

Quan el 26 de juliol de 1533 Francisco Pizarro executà Atahualpa a Cajamarca, Rumiñahui es retirà a les terres que millor coneixia, les de l'actual Equador, per intentar oposar-se als conquistadors espanyols. Fou Sebastián de Benalcázar qui es dirigí a controlar la zona equatorial amb uns 200 homes i la col·laboració dels cañaris; Rumiñahui intentà frenar el seu avanç cap a Quito sense massa èxit, excepte potser en la batalla de Tiocajas on, per primera vegada, els inques aconseguiren matar alguns dels temuts cavalls duts pels espanyols. Davant del que semblava inevitable Rumiñahui preferí retirar-se a les muntanyes properes a Quito i abandonar i cremar la ciutat, no sense abans sacrificar les verges del Sol i les "acllas" i "ñustas" de la família imperial d'Atahualpa.

Des de la seva situació resguardada Rumiñahui realitzà atacs esporàdics contra la ciutat de Quito, on ja s'havien instal·lat els espanyols, durant tot l'any 1534 i part de 1535, fins que a mitjan 1535 fou finalment capturat i executat.


Ahmad Shah Massud

Ahmad Shah Massud (en persa: احمد شاه مسعود "Ahmad Šāh Mas'ūd"), també conegut com a comandant Massud i amb el sobrenom del «Lleó del Panjshir», (Bazarak, 2 de setembre de 1953 - Khwaja Bahauddin, Província de Takhar, 9 de setembre de 2001) fou un guerriller i líder polític afganès d'ètnia tadjic.

Va jugar un paper clau en l'expulsió de l'exèrcit soviètic durant la invasió de l'Afganistan. A començaments de la dècada dels noranta esdevé Ministre de Defensa sota la presidència de Burhanuddin Rabbani. Amb l'adveniment dels talibans al poder Massoud esdevé el líder de l'Aliança del Nord, una coalició de grups opositors.

Massud va ser assassinat en un atemptat suïcida a Khwadja Bahauddin, província de Takhar, al nord-est del país. Els autors de l'atemptat, els tunisians Dahmane Abd el-Sattar i Rachid Bouraoui el-Ouaer, se n'havien apropat fent-se passar per periodistes proveïts de falsos passaports belgues. La seva mort va precedir de dos dies els atemptats de l'11 de setembre de 2001 als Estats Units, i els dos esdeveniments semblen haver estat relacionats.


Diputació de Girona

La Diputació de Girona és una institució que forma part de l'administració local i està dotada de certes competències administratives per al govern i administració de la província de Girona.

La composició del seu ple es realitza a través d'una elecció indirecta, a partir dels resultats en les eleccions municipals de la província. Des de 2018 Miquel Noguer i Planas és el President de la Diputació de Girona.


Seugma

Seugma (en llatí "Zeugma", en grec antic Ζεῦγμα) fou una ciutat de Commagena a la riba dreta de l'Eufrates, actualment a la província de Gaziantep (Turquia). Era al sud-oest de Samòsata, i a uns 55 km al nord de Hieràpolis, i arribà a tenir uns 80.000 habitants. Prengué el nom del "zeugma", el pont de barques que creuava l'Eufrates en aquella localitat.

Fou fundada per Seleuc I Nicàtor amb el nom de Selèucia de l'Eufrates i era una estació per travessar el riu en barca, que va acabar essent l'única després que Thapsacus (més al sud) va esdevenir impracticable o perillosa per la presència de saquejadors àrabs nòmades. A l'altre costat de riu tenia la ciutat d'Apamea de l'Eufrates (avui Biredjik). El 64 aC va passar a Roma, que la va rebatejar Zeugma o Seugma i va formar part de Síria, districte de la Cirrhèstica. Era la seu de la Legió IV Scythica durant dos segles.

El 256 fou ocupada i destruïda pel rei Shapur I de Pèrsia, i no gaire més tard un terratrèmol la va acabar de destruir. La ciutat mai no es va recuperar. Justinià la va restaurar, però més tard fou abandonada (). El es va fundar la ciutat de Belkis.

El 1987 el Museu de Gaziantep va iniciar excavacions que van continuar als següents anys amb nombroses troballes. L'any següent va patir el robatori d'un mosaic que mostrava el casament de Dionís i Ariadna en el qual treballava l'equip d'arqueòlegs. El 2011 es va obrir al públic el Museu de Mosaics de Seugma.

Segons Kutalmis Görkay, de la Universitat d'Ankara i al front de les obres a Seugma des del 2005, els mosaics eren una part important de l'esperit de la casa, i les seves funcions no eren merament decoratives. Molts dels mosaics trobats han estat reconeguts pel seu exquisit detall i bellesa, com "La noia gitana". El 2014 es van desenterrar tres grans mosaics intactes, de 2.200 anys d'antiguitat, fets de vidre acolorit, el primer dels quals representa les nou muses; segons els experts, servien de paviment d'un edifici que van anomenar la Casa de les Muses.