Montserrat Franquesa Gòdia

Montserrat Franquesa Gòdia (Lleida, 1966) és una traductora, professora, neohel·lenista i esperantista catalana; llicenciada en filologia clàssica i en filologia germànica, i doctora en traducció per la Universitat Autònoma de Barcelona.

Conjuntament amb Joaquim Gestí i Andreu Martí és autora de la versió catalana del "Diccionari de Mitologia Grega i Romana", de Pierre Grimal, amb la consegüent incorporació al català d'un bon nombre de noms propis grecs i llatins, contribuint al procés de fixació dels criteris de transcripció d'aquests al català. Membre fundador de l'Associació Catalana de Neohel·lenistes, ha traduït juntament amb Joaquim Gestí diversos autors neogrecs, entre ells
Dora Iannakopoulou,
Petros Màrkaris,
Litsa Psarafti,
Maria Skiadaresi,
Soti Triantafillou,
Thanassis Valtinós,
Geòrgios Viziïnos i
Lilí Zografou.
És membre i presidenta de l'Associació de Professorat d'Alemany de Catalunya, i ha traduït de l'alemany al català obres de Sebastian Haffner, Karl Bruckner o Dirk Reinhardt, entre altres.

Ha investigat la tasca cultural de la Fundació Bernat Metge pel que fa a la traducció dels clàssics grecs i llatins al català, que va ésser objecte de la seva tesi doctoral, fruit de la qual ha publicat "La Fundació Bernat Metge, una obra de país (1923-1938)", on analitza el paper dut a terme, en la referida etapa inicial, per Francesc Cambó, com a mecenes, per Joan Estelrich com a impulsor i director, per Joaquim Balcells, en tant que revisor de les traduccions llatines i per Carles Riba, pel que fa a la revisió de les traduccions gregues;
 obra que ha completat amb treballs relatius a períodes posteriors de la referida Fundació. Des del 2017 és cap de redacció, conjuntament amb Joaquim Gestí, de "Visat, revista digital de literatura i traducció" del PEN Català (Visat).


7a etapa del Tour de França de 2015

La 7a etapa del Tour de França de 2015 es disputà el divendres 10 de juliol de 2015 sobre un recorregut de 190,5 km entre les viles franceses de Livarot i Felger.

El vencedor de l'etapa fou el britànic Mark Cavendish (), que s'imposà a l'esprint a André Greipel () i Peter Sagan (), en el qual era la seva 26a victòria d'etapa en les diferents edicions del Tour que ha disputat. Christopher Froome () recuperà el liderat després que Tony Martin () no prengués la sortida.


The Mound

The Mound és un turó artificial d'Edimburg, Escòcia, que connecta la "New Town" o "Ciutat Nova" i l"'Old Town" o "Ciutat vella" d'Edimburg. Va ser format pel abocament del voltant d'1.501.000 carretades de terra excavats dels fonaments de la nova ciutat en el drenatge de l'antic llac "Ni Loch" que forma avui dia Princes Street Gardens.

La construcció del "Earthen Mound", com es deia originalment, es va iniciar l'any 1781 i es va ampliar en els últims anys fins que el 1830 es compacta i s'enjardina de manera que semblava més o menys completa. Quan amb l'arribada del ferrocarril es va crear l'estació de tren de Waverley, l'any 1846, es van excavar túnels sota el monticle per permetre l'accés cap a l'oest.

Alguns dels edificis i institucions més notables d'Edimburg tenen els seus locals a The Mound, incloent la Galeria Nacional d'Escòcia, la Royal Scottish Academy, l'elegant seu de cúpula del Bank of Scotland, i el seu museu "Museum on the Mound".

L'extrem inferior, o "peu" del monticle es troba a pocs metres a peu de la parada del tramvia de Princes Street. A causa de la seva situació elevada, " The Mound" ofereix àmplies vistes sobre Princes Street,Princes Street Gardens i la Ciutat Nova d'Edimburg i cap a Calton Hill.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Estació de Pontedeume

L'Estació de Pontedeume és una estació de la localitat de Pontedeume, a la província de la Corunya. Té serveis de mitjana i llarga distància operats per Renfe.

L'estació es troba al punt quilomètric 23,3 de la línia de ferrocarril d'ample ibèric que uneix Betanzos amb Ferrol, entre les estacions de Perbes i Cabanas-Areal. El tram és de via única i no està electrificada.


Partit Carlista del País Valencià

El Partit Carlista del País Valencià és la federació del Partit Carlí al País Valencià. La seua "seu nacional" és la societat recreativa "Peña España", antic cercle tradicionalista de Vila-real, localitat de gran tradició carlina. El seu actual secretari general és Santiago Albiol.

Entre 1970 i 1972 l'antiga Comunió Tradicionalista, dirigida per Xavier de Borbó i Parma, va celebrar a Arbona (França) tres "Congressos del Poble Carlista". En estes assemblees s'abandona la denominació de «Comunió Tradicionalista» (utilitzada com un dels noms del partit des de 1871, encara que no oficialitzada fins a 1931), i canvia el seu nom pel de «Partit Carlista», que consideraven que havia estat la denominació original del moviment. A més, va establir una línia política que combinava el catolicisme amb el socialisme autogestionari, fet que els enfrontaria amb la també carlina Comunió Tradicionalista.

El secretari general en els primers anys 1970 va ser Rafael Ferrando Sales, en continuïtat amb el seu anterior càrrec com a Cap Regional de la Comunió Tradicionalista durant la dècada de 1960. El 2 d'octubre de 1972 Rafael Ferrando va destituir la Junta Provincial Carlista de València, controlada per un sector disconforme amb l'evolució ideològica cap a l'esquerra, per estar "fora de la línia d'actuació" del Partit Carlista.

El 27 de juny de 1976 es va celebrar a Sant Miquel de Cuixà un acte conjunt dels tres partits carlins de Catalunya, del País Valencià i de les Illes Balears, que va ser presidit per Carles Hug de Borbó i Parma. En representació del Partit Carlista del País Valencià va intervenir Laura Pastor Collado com oradora, dissertant sobre "La revolució cultural". El 9 d'agost de 1976 el partit va celebrar una assemblea, que va ser clausurada per Rafael Ferrando com a president del Consell Nacional.

En les eleccions constituents de 1977, atès que el Govern d'Adolfo Suárez va retardar la seua legalització, a la província de Castelló va ser improvisada una agrupació d'Electors Carlins del País Valencià, que va aconseguir 2.252 vots (0,95%). La candidatura va ser encapçalada per Laura Pastor, detinguda entre els 10 d'Alaquàs.

Tot i jugar un important paper durant la Transició política espanyola, impulsant la Taula Democràtica del País Valencià, el Consell Democràtic del País Valencià, i la Taula de Forces Polítiques i Sindicals del País Valencià, des de la seua legalització en 1977 ha tret uns baixos resultats. Va defensar la unitat de la llengua catalana, i també va formar part, conjuntament amb el Partit Socialista del País Valencià (PSPV) i el Moviment Comunista del País Valencià (MCPV), del Bloc Autonòmic i València d'Esquerres (BAVE).

El gener de 1979, va presentar un projecte de "Estatut d'Autonomia per al País Valencià".

La seva publicació durant les dècades de 1980 i 1990 era el butlletí "Autogestió". Durant aquests anys un dels seus principals dirigents fou Carles Vilar Lop.

Segons un dels membres, l'any 2010 comptava amb uns 50 militants, la majoria d'edat avançada.


Far de Fontes Pereira de Melo

El Far de Fontes Pereira de Melo (en portuguès: "Farol Fontes Pereira de Melo") també conegut com a «Faro da ponta de Tomba ou do Tombo», o bé el Far de Boi, és un far que es localitza en la punta nord-est de l'Illa de Santo Antão, al costat de la població de Janela, a prop de 10 km al sud-est de la Vila des Pombas, al país africà de Cap Verd.

És una torre blanca octogonal amb maçoneria amb una llanterna i galeria, i 16 metres d'altura. En l'annex existeix un edifici a nivell de la planta baixa per a cuidadors de fars, abandonat i en males condicions.


Murali Karthikeyan

Murali Karthikeyan (1 de maig de 1999) és un jugador d'escacs indi que té el títol de Gran Mestre des del 2015, a l'edat de 15 anys 7 mesos i 17 dies.

A la llista d'Elo de la FIDE del novembre de 2019, hi tenia un Elo de 2611 punts, cosa que en feia el jugador número 11 (en actiu) de l'Índia. El seu màxim Elo va ser de 2617 punts, a la llista de l'abril de 2018.


Ruta del Sud 2016

La Ruta del Sud 2016, 40a edició de la Ruta del Sud, es disputà entre el 16 i el 19 de juny de 2016 sobre un recorregut de 641,5 km repartits en quatre etapes, la segona d'elles dividida en dos sector. L'inici fou a Sant Ponç i el final a Claramont e Poiet. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2016, amb una categoria 2.1.

El vencedor final fou el colombià Nairo Quintana (), que corria aquesta cursa com a preparació pel Tour de França. Quintana guanyà la contrarellotge de la segona etapa i passà a lidera la general, que controlà fins al final. L'acompanyaren al podi Marc Soler (), que guanyà la classificació dels joves i la primera etapa com a professional, i Nicolas Edet ().

En les classificacions secundàries Quintana també guanyà la classificació per punts, Quentin Jauregui () la de la muntanya i el la classificació per equips.


Ryad Rizouk

Ryad Rizouk, (3 d'agost de 1979), és un jugador d'escacs algerià, que té el títol de Mestre Internacional. És germà bessó de Aimen Rizouk.

A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2016, hi tenia un Elo de 2354 punts, cosa que en feia el jugador número 5 (en actiu) d'Algèria. El seu màxim Elo va ser de 2415 punts, a la llista del gener de 1996.

Rizouk fou campió d'Algèria el 1994.


Gamamundo

Gamamundo és una vila i un sector de Guinea Bissau, situat a la regió de Bafatá. Té una superfície de 903 kilòmetres quadrats.En 2008 comptava amb una població de 26.160 habitants.


Mareas vivas

Mareas vivas fou una sèrie de televisió emesa per la TVG a Galícia entre 1998 i 2002, creada per Antón Reixa i produïda per Voz Audiovisual i Zopilote.

Va ser el major èxit de la Televisión de Galicia i els seus personatges es van fer molt populars tant a Galícia com a Espanya, com és el cas de Luis Tosar. La sèrie va fer història per emprar una llengua popular, dialectalment pròpia del gallec de la Costa da Morte. Es va gravar principalment a Laxe, que a la sèrie pren el nom fictici de Portozás.

La sèrie es va emetre també a Telemadrid (només 9 episiodis) i a l'ETB.


La guerra dels Rose

La guerra dels Rose (títol original: "La Guerre des Rose") és una comèdia estatunidenca de 1989 dirigida per Danny DeVito i basada en la novel·la homònima de Warren Adler publicada l'any 1981. El film és una comèdia negra sobre una parella de burgesos que han teixit  aparentment la perfecta felicitat, però quan el seu matrimoni comença a desfer-se, els seus béns materials esdevenen el centre d'una batalla entre ells. Aquest film és el tercer que protagonitzen el trio Michael Douglas, Kathleen Turner i Danny DeVito, després  de "A la persecució del diamant verd" i la seva continuació, "El Diamant del" Nil. La pel·lícula té igualment com a productor James L. Brooks i l'actor Dan Castellaneta que treballa sobre un projecte a part dels "Simpsons." El títol fa igualment al·lusió a la guerra de les Dues-Roses, de dues cases reials angleses entre 1455 i 1485. Ha estat doblada al català.


Kaotiko

Kaotiko és un grup de rock originari del País Basc. El grup es va formar a finals de l'any 2000 a Agurain. Tres dels seus integrants (Aguayo, Fonta i Aguayiko) procedien del grup Kaos Etiliko. Al setembre de 2001 treuen el seu primer disc, "Mundo Kaotiko". A l'abril de 2003 es publicaria el seu segon treball "Raska y pierde". Amb aquests dos discos d'estudi, el 17 d'abril de 2004 decideixen gravar un DVD en directe a la sala Azkena de Vitòria, publicat el 14 de març del 2005

Amb un nou segell, Universal, surt a la llum "Destino escrito". En aquest disc, col·laboren El Drogas (Barricada) en les cançons "Abuso" i "Correré"; i La Miki, cantant de la banda No Relax, fa de segona veu a “Record". L'àlbum es va gravar en els estudis Katarain, d'Azkarate, entre desembre de 2005 i gener del 2006.

El 21 de febrer de 2008, Kaotiko edita el seu cinquè treball, "Adrenalina", amb la discogràfica Oihuka. Aquest disc compta amb la col·laboració d'Evaristo (La Polla, Gatillazo) i de Banda Bassotti amb la qual graven el tema " Luna rosa ".

En 2010, llancen el seu nou disc "Reacciona!!!", amb la discogràfica Baga-Biga. Aquest disc compta amb 13 cançons.

En 2013, treuen un nou disc "E.H. Calling!!!", novament amb la discografia Baga-Biga. Aquest treball també compta amb 13 cançons.


Carl Frode Tiller

Carl Frode Tiller (nascut el 4 de gener de 1970 a Namsos) és un autor noruec, historiador i músic. Les seves obres estan escrites en nynorsk, un dels dos estàndards noruecs.

Tiller va fer el seu debut literari el 2001 amb la novel·la "Skråninga" ("El pendent"), que va ser reconegut com el millor debut literari noruec de l'any amb el Tarjei Vesaas' debutantpris i nominat per al Premi Brage. Al novembre de 2007, Tiller va ser guardonat amb el Premi Brage per la seva novel·la "Innsirkling" ("Encerclament"). A la tardor de 2007 "Innsirkling" va rebre el Premi de Literatura de la Crítica de Noruega i va ser nominat al Premi de Literatura del Consell Nòrdic. També va guanyar el Premi de Literatura de la Unió Europea el 2009 i el premi Dobloug el 2020.

Tiller és també un músic i toca a la banda Kong Ler.


Gangster Squad, brigada d'elit

Gangster Squad, brigada d'elit (títol original: "Gangster Squad") és una pel·lícula estatunidenca de 2013 dirigida per Ruben Fleischer, a partir d'un guió escrit per Will Beall i protagonitzada per Josh Brolin, Ryan Gosling, Nick Nolte, Emma Stone i Sean Penn.

Està ambientada al 1949 i tracta de les peripècies dels oficials i detectius del Departament de Policia de Los Angeles, anomenats «Gangster Squad», que procuraven mantenir Los Angeles protegida de Mickey Cohen i la seva colla.

Es va rodar a Los Angeles entre el setembre i el desembre de 2011. L'estrena estava prevista pel 7 de setembre de 2012 però arran de la massacre d'Aurora de 2012 es va posposar a l'11 de gener de 2013. Va rebre crítiques mixtes i se'n va lloar tant el repartiment com la producció però no els personatges. Va recaptar 105 milions de dòlars arreu del món.

Ha estat doblada al català.


Santa Teresa Club Deportivo

El Santa Teresa Club Deportivo és un club femení de futbol de Badajoz que juga a la Primera Divisió espanyola.

El club va ser fundat al 1998. Va arribar a la Segona Divisió la temporada 2011/12, i va debutar a Primera a la 2014/15 amb una 9a posició, el seu millor resultat fins ara. Després d'estar dues temporades a segona divisió, la temporada 2020-21 va tornar a primera.


L'Amour de loin

L'Amour de loin (literalment en català "L'amor de lluny") és una òpera en cinc actes, la primera de la compositora finlandesa Kaija Saariaho, amb llibret en francès (amb alguns fragments en occità) d'Amin Maalouf. Es va estrenar el 15 d'agost de 2000 al Festival de Salzburg en una producció de Peter Sellars, i ha esdevingut una de les òperes més importants i reeixides de les últimes dècades.

L'òpera, que es mou en marcs de temps llargs d'ambigüitat tonal, plens de color i de textura exquisida, ha tingut nombroses produccions internacionals i el 2003 va rebre el premi Grawemeyer, el més prestigiós per a la composició.

La trama tracta sobre Jaufré Rudel, que cansat de la seva vida a la cort, s'assabenta per un pelegrí de l'existència, a l'altra banda del mar, d'un amor perfecte en la persona de la comtessa de Clémence. Seduït per les paraules d'aquest pelegrí i capturat pel desig d'un amor pur i distant, Jaufré decideix creuar el mar fins a aconseguir el seu somni. Mentrestant, el pelegrí ha revelat a Clémence de la presència d'un home que parla d'ella en les seves cançons i l'envaeix una passió i una nova esperança. El viatge estarà ple d'ansietat i malaltia, conduint Jaufré no envers l'amor sinó envers la mort. Només l'«amor de lluny» és possible.


(174) Fedra

(174) Fedra és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides descobert per James Craig Watson el 2
de setembre de 1877 des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica. Fedra, un personatge de la mitologia grega és qui li dona nom.
Phaedra orbita a una distància mitjana del Sol de 2,861 ua, i pot allunyar-se'n fins a 3,27 ua. Té una inclinació orbital de 12,13° i una excentricitat de 0,1432. Fa una òrbita al voltant del Sol al cap de 1.767 dies.


Carles V amb un gos

Carles V amb un gos és un retrat de cos sencer pintat a l'oli per Ticià, qui podria haver-ho pintat a Bolonya on l'emperador va romandre entre el 13 de desembre de 1532 i el 28 de febrer de 1533. El quadre es conserva en el Museu del Prado de Madrid, on va ingressar procedent de la col·lecció real.

Tradicionalment s'ha considerat com una còpia del retrat de Carles V pintat a Bolonya en 1532 per Jacob Seisenegger per encàrrec de Ferran I, germà de l'emperador, conservat actualment al Museu d'Història de l'Art de Viena. De la versió de Tiziano no hi ha documentació antiga ni es coneixen la circumstàncies de l'encàrrec, encara que s'indica que va percebre 500 ducats per ell.

A alguns crítics ha causat estranyesa que un mestre com Ticià copiés l'obra d'un mediocre pintor. Així, per Ferino-Pagden la relació entre els dos quadres seria la inversa de la qual s'ha vingut sostenint, observant que les anàlisis fetes amb rajos X revelen en el quadre de Seisenegger un dibuix subjacent molt precís, la qual cosa demostraria l'existència d'un model previ que el pintor austríac va seguir fins a en els més mínims detalls, en tant les radiografies del Carlos V de Tiziano mostren nombroses variacions fetes sobre la marxa. El tractament de les joies i de les teles indicarien també que Seisenegger va pintar el seu retrat sense tenir davant al model i sense conèixer els objectes que pintava, com la cadena de la qual penja el toisón d'or, freturós de gravetat en l'exemplar de Seisenegger. En sentit contrari, s'adverteix que la documentació existent avala la precedència del retrat de Seisenegger, enviat per Fernando a Bolonya per retratar a l'emperador. Detalls com el gos, en realitat una gossa com s'adverteix en la versió de Seisenegger, al que al·ludeix el pintor en una carta a Fernando indicant que era de raça anglesa, demostrarien que Seisenegger va tenir efectivament l'oportunitat de retratar a l'emperador del natural.

En qualsevol cas, Ticià va introduir subtils variacions amb les quals va aconseguir un resultat molt diferent de l'aconseguit per Seisenegger, estilitzant la figura de l'emperador en prescindir del detallat enllosat de Seisenegger i col·locar més baixa la línia de l'horitzó, alhora que portava a l'emperador al primer pla per guanyar en monumentalitat sense detriment de l'espai, engrandit en desplaçar la cortina a un costat i deixar lliure l'espai entre les cames. També va idealitzar el rostre, dotant-li de major vida en reduir el prognatisme de l'original i aixecar les parpelles que en la versió de Seisenegger queien fins a la meitat dels ulls. Finalment, i gràcies a un ús més matisat del color, va aconseguir efectes atmosfèrics inexistents en el seu model, que en molts aspectes va millorar.


Rodolfo Candelaria Work

Rodolfo Candelaria Work (El Paso, Texas, 12 de gener de 1932) és un dibuixant i pintor estatunidenc. Va realitzar els seus estudis a Mèxic DF i a Oxford, on els companys d'estudi li van recomanar la Costa Brava. Va anar a Calella de Palafrugell el 1958, lloc a on residirà en llargues etapes de la seva vida.

Una part important de la seva obra se centra en personatges i indrets calellencs. El mes de febrer de l'any 2000 va fer donació de la major part de la seva obra a l'Ajuntament de Palafrugell, un fons amb més de 2000 peces que inclou olis de gran format, dibuixos, gravats, collages i escultures.

En diferents espais públics de Palafrugell es troben algunes de les seves escultures de gran format realitzades amb col·laboració amb industrials del ferro. El 2008 es crea l'Associació d'Amics de Rodolfo Candelaria i s'inaugura la sala Espai Candelaria. Des de l'any 2008 l'àrea d'educació de l'ajuntament i l'Associació d'Amics de Rodolfo Candelaria organitzen els premis de la Mostra de pintura Rodolfo Candelaria en la qual participen alumnes de les escoles de la vila. Candelaria rep el Premi Peix Fregit l'any 2009. Col·labora amb la revista "Nou Palafrugell" des del mes de març de 2011, on publica articles sobre la seva vida i obra.

El 2016 va ingressar a l'Arxiu Municipal de Palafrugell un fons on destaquen les imatges de la seva vida i obra i el recull de premsa que ens permet conèixer la seva trajectòria artística.


Gianni Infantino

Gianni Infantino (Brig-Glis, 23 de març de 1970) és un advocat suís d'ascendència italiana, que des del 26 de febrer de 2016 és president de la FIFA. Va ser el Secretari general de la UEFA des de 2009 fins a 2016.

El 26 d'octubre de 2015, va rebre el suport del Comitè Executiu de la UEFA a la seva candidatura a la Presidència de la FIFA al Congrés extraordinari de la FIFA, del febrer de 2016. El mateix dia va confirmar la seva candidatura en presentar les declaracions de suport.


Portuguès de São Tomé i Príncipe

El Portuguès de São Tomé i Príncipe (portuguès "português santomense" o "português de São Tomé") és un dialecte del portuguès parlat a São Tomé i Príncipe.

El dialecte conté moltes característiques arcaiques en la pronúncia, vocabulari, gramàtica i sintaxi. Era el dialecte dels amos de les "roças" i de la classe mitjana, però ara és el dialecte de les classes mitjana i baixa, ja que les classes altes usen la pronúncia "padrão" del portuguès europeu. Recentment les classes mitja i baixa estan usant aquesta pronúncia, malgrat que la pronúncia, gramàtica i sintaxi siguin similars als del portuguès brasiler.

São Tomé i Príncipe és el tercer país en l'ordre de percentatge de parlants de portuguès (després de Portugal i Brasil), amb més del 95% de la població parlant portuguès, i més del 50% de la població usant-la com primera llengua.

Del punt de vista de l'ortografia i de la gramàtica, São Tomé i Príncipe segueix les regles del portuguès europeu. El 17 de novembre de 2006, São Tomé i Príncipe va ratificar l'Acord Ortogràfic de 1990 i els dos protocols modificatius, sent el tercer país (després de Brasil i Cap Verd) a concloure tota la tramitació per a la seva entrada en vigor. Mentrestant, fins al moment, hi continuen en vigor les normes de l'Acord Ortogràfic de 1945.


Província ultramarina

Província ultramarina és una divisió administrativa creada per l'Estat Nou portuguès i atribuït per aquest a les colònies portugueses, expressament Angola, Guinea, Moçambic, Província de São Tomé i Príncipe, Cap Verd, Macau, Estat de l'Índia i Timor.

La primera colònia atribuïda aquesta designació va ser l'Estat de l'Índia, en 1946, com a forma política d'evitar que en els fòrums internacionals Portugal fos considerat una potència colonial. Les altres colònies portugueses van passar a tenir aquesta designació l'any 1951, abolint així el concepte d'"Imperi Colonial Portuguès". Aquesta designació va aparèixer a causa de la renovació del Concepte Ultramarí Portuguès i a la consegüent aparició d'una nova Política Ultramarina Portuguesa i d'una Solució Portuguesa.

El règim polític de Salazar i Marcello Caetano consideraven que aquests territoris no eren colònies, però sí part integrant i inseparable de Portugal, considerant-lo com una "Nació Multirracial i Pluricontinental".

En 1975, aquesta designació va perdre el seu significat després de la Revolució dels Clavells doncs totes les colònies portugueses, a l'excepció de Macau, es van fer independents de Portugal. Macau va passar a designar-se "Territori xinès sota administració portuguesa", perquè es localitzava, òbviament, a la Xina, i per això aquesta designació perdurà fins a 1999, quan Macau, l'última colònia portuguesa, va ser transferida a sobirania de la República Popular de la Xina.


Takeda Sōkaku

Takeda Sōkaku (en japonès 武田 惣角, "Takeda Sōkaku") (Aizu, Província de Mutsu, Japó 10 d'octubre de 1859- Prefectura d'Aomori, Japó, 25 d'abril de 1943) va ser el darrer membre d'una família de samurais que va consagrar la seva vida a difondre les arts marcials del seu clan, especialment el "daitō-ryū jujutsu", que més tard es va anomenar "daitō-ryū aikijutsu". Així, Takeda Sōkaku va ser alhora un dels darrers guerrers del Japó tradicional i un dels primers mestres d'arts marcials en el seu sentit modern.

localitzat a l'entitat territorial administrativa actual


Reinøya

Reinøya és una illa del municipi de Karlsøy, al comtat de Troms og Finnmark, Noruega. Amb 147 quilòmetres quadrats es troba just a l'est de la gran illa de Ringvassøya, i la petita illa de Karlsøya es troba al nord de l'illa. L'Ullsfjorden es troba al llarg de la costa oriental de l'illa.

La part sud de l'illa era part del municipi de Tromsø fins a l'1 de gener de 2008, quan es va traslladar al municipi de Karlsøy. Existeix un túnel encara no acabat del tot que connectarà les illes de Reinøya i Ringvassøya. Aquest túnel serà acabat a finals de 2015.


Manuel Cerveró i Chiva

Manuel Cerveró i Chiva (Sabadell, 8 de maig de 1923 - Sabadell, 18 de gener de 2008) fou un futbolista català de les dècades de 1940 i 1950.


Elisabeth Moss

Elisabeth Moss (Los Angeles, Califòrnia, 24 de juliol de 1982) és una actriu estatunidenca coneguda pel seu paper de "Peggy Olson" a la sèrie "Mad Men" (2007-2015) de la cadena AMC pel qual va ser nominada a sis Premis Emmy i també nominada al Globus d'Or a la millor actriu en sèrie dramàtica de televisió (2011). Va guanyar un Globus d'Or a la millor actriu en minisèrie o telefilm (2014) per la seva interpretació de la detectiu Robin Griffin en la minisèrie "Top of the Lake".


Kach

Kach (en hebreu: כ"ך) va ser un partit polític israelià, sionista i nacionalista, que fou fundat pel rabí nord-americà Meir Kahane. El partit Kach formava part del moviment sionista religiós. El Kach va ser prohibit en l'any 1994 pel govern israelià emparant-se en les lleis antiterroristes de 1948, després que declaressin el seu suport a la matança comesa a la ciutat d'Hebron per l'assassí Baruch Goldstein, que fou membre d'aquest partit. El Kach figura en la llista d'organitzacions terroristes del govern dels Estats Units, la Unió Europea i el govern del Canadà.

Després de l'assassinat de Meir Kahane, el moviment es va escindir en dos grups; "Kach" i "Kahane Chai". La facció anomenada "Kach" va estar dirigida al principi pel rabí Avraham Toledano, i després pel jueu i activista Baruch Marzel, de la colònia d'Hebron.

La facció anomenada "Kahane Chai" fou dirigida pel fill del rabí Meir Kahane, Binyamin Ze'ev Kahane, de la colònia de Kfar Tapuach, fins a l'any 2000, en aquesta data, Zeev Kahane; fill de Meir Kahane, i la seva dona van ser assassinats pels palestins, donant lloc a l'inici de la segona intifada.


Interior de music-hall

Interior de music-hall és un dibuix (pastel i carbonet sobre paper) de 54 × 44,5 cm realitzat per Ricard Canals i Llambí cap a 1897-1899, el qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.


Sant Francesc en èxtasi

Sant Francesc en èxtasi és un quadre realitzat a l'oli sobre taula pel pintor renaixentista italià Giovanni Bellini. Mesura 124 cm. d'alçada i 142 cm. d'amplada. Està datat cap a 1480. Es conserva en la Frick Collection de Nova York.

L'obra està signada “IOANNES BELLINVS” sobre un "cartellino" sobre un arbust que queda a baix a l'esquerra.

La tela representa a Sant Francesc d'Assís mentre es troba en èxtasi rebent els estigmes.

A l'esquerra es troba un ase immòbil que pot interpretar-se com a símbol d'humilitat i paciència o també l'estupidesa i l'obstinació.

A la dreta, sobre un banc, es troba una calavera, símbol de la mort.

És una de les obres que l'artista va realitzar entorn de l'any 1480, com la "Resurrecció de Crist" que es conserva en els Museus de Berlín i el "Sant Jeróni" del Palau Pitti, Florència. Aquestes obres es caracteritzen per emmarcar una àmplia gamma de sentiments humans en la varietat del camp i el cel italians. Cuida el detall sense caure en l'anecdòtic.


(973) Aralia

(973) Aralia és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Karl Wilhelm Reinmuth en 1922 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.

Deu el nom a aralia, una planta de la família de les Araliaceae.

S'estima que té un diàmetre de 51,60 ± 1,6 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d' 1,92029 UA.

Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 7,29 hores, amb una variació de lluentor de 10,0 de magnitud absoluta.


(969) Leocadia

(969) Leocadia és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Sergei Ivanovitch Beliavski en 1921 des de l'observatòri de Simeiz (Ucraïna).

Deu el nom a un nom femení de Rússia, però no es deriva de cap persona en concret.

S'estima que té un diàmetre de 19,51 ± 0,7 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és de 0,961408 UA.

Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 6,87 hores, amb una variació de lluentor de 12,57 de magnitud absoluta.


Regió Oriental de Nigèria

La Regió Oriental de Nigèria fou una divisió administrativa colonial, una regió amb autogovern de la Nigèria britànica i una regió amb autogovern de la primera república de Nigèria. La capital inicial fou Calabar, però després va passar a Enugu.

Després de la reunió de les administracions de Nigèria (la colònia i Protectorat de Nigèria del Sud i el Protectorat de Nigèria del Nord) el 1914, les dues regions originàries van seguir tenint una administració pròpia com a "Províncies del Sud" fins que el 1934 es va plantejar tornar a la divisió anterior de tres regions (Iorubalàndia, Nigèria del Sud i Nigèria del Nord). Això es va fer efectiu el 1939 quedant la colònia i Protectorat de Nigèria dividit en tres regions: la Regió Occidental, la Regió Oriental i la Regió Septentrional o del Nord.

Les eleccions del 1951 van donar la victòria al Consell Nacional de Nigèria i els Cameruns de Nnamdi Azikiwe i Eyo Ita. Sota la constitució vigent la regió Oriental va iniciar el seu autogovern, i Eyo Ita va esdevenir el Cap dels Afers del Govern, però amb una oposició manifesta a la constitució. El 1953 es va posar en vigor la constitució McPherson i diversos legisladors del NCNC es van oposar a les directrius del líder del partit en contra de tal constitució i Eyo Ita els va donar suport i diversos membres destacats del partit es van escindir; Eyo Ita va formar el Partit de la Independència Nacional que va obtenir només 9 diputats (3 més en va aconseguir un altre grup aliat) i el NCNC va obtenir una majoria aclaparadora i Azikiwe va esdevenir el ministre en Cap de la regió. Va mantenir la direcció del govern regional com a Primer Ministre quan la regió va obtenir autogovern complet l'1 d'octubre de 1954.

El novembre de 1960, quan Azikiwe va deixar la política activa per esdevenir el primer Governador General africà de Nigèria, i poc abans de les eleccions prèvies a la independència del 15 de desembre de 1959, es va nomenar un nou primer ministre que fou Michael Okpara, un dels membres destacats del partit que el 1953 va quedar en el bàndol lleial a Azikiwe.

El llenguatge franc d'Okpara va portar a tensions severes en les relacions entre el seu partit i el Congrés dels Pobles del Nord que governaven junts a nivell federal. Michael Okpara fou el dirigent del NCNC i primer ministre de Nigèria Oriental durant la Primera República de 1959 a 1966.

Tot i que fou un dels polítics detinguts després del cop militar de gener de 1966, va sobreviure mentre que els altres dos cap de govern (Nord i Oest) van ser assassinats pels militars. Quan el partit fou prohibit (gener de 1966) fou empresonat però alliberat a final d'any. Des de gener de 1966 els partits polítics de Nigèria foren tots prohibits pels militars i es va nomenar un governador militar per a la regió, el tinent coronel Chukwuemeka Odumegwu Ojukwu, que el 1967 va acabar proclamant la independència de Biafra.


Ceylan Arısan

Ceylan Arısan (İzmir, 1 de gener de 1994) és una jugadora de voleibol turca integrant de la selecció turca juvenil de voleibol femení campiona del món el 2011. S'inicià en el món del voleibol amb el Karşıyaka S.K. d'Esmirna. Des del 2016 juga amb el club esportiu Beşiktaş (BJK) d'Istanbul. Fa 1,90 m i pesa 70kg. Al BJK vesteix el dorsal número 18.

El 2012 el pare de Ceylan, Celal Arısan (exjugador de bàsquet) va patir una aturada cardíaca per una al·lèrgia causada per una injecció de Voltaren. Quan l'equip mèdic ja havia desistit de la reanimació Ceylan insistí en que seguissin realitzant-li més massatges cardíacs i finalment Celal fou salvat. Aquest esdeveniment va ser titllat de miracle per una font.

Ceylan Arısan ha participat com integrant de les selecciones nacionals turques i ha rebut medalles en aquests torneigs internacionals:
* 2001 CEV Campionat Europeu de Noies Joves: Medalla d'or
* FIVB Campionat del món 2011 U-18: Medalla d'or
* Festival Olímpic d'Estiu d'Europa 2011: Medalla de bronze
* Campinat Europeu de Dones 2012 U-21: Medalla d'or
* Lliga Europea de Dones 2014: Medalla d'or
* FIVB Campionat del món 2015 U-23 Medalla d'argent


Edmund Rumpler

Edmund Rumpler (Viena, Imperi Austrohongarès, 4 gener de 1872 – 7 de setembre de 1940) va ser un enginyer d'automòbils i aeronaus austríac.
Nascut a Àustria, va treballar principalment a Alemanya. Com a enginyer d'automoció de formació, va col·laborar amb Hans Ledwinka en el primer cotxe Tatra (llavors anomenat "Nesselsdorfer-Wagenbau"), el Präsident, en 1897.

Als 30 anys, el 1902, va marxar de Daimler per ser director tècnic d'Adler. Va dissenyar el primer motor alemany en tenir motor i transmissió mecànica en una sola unitat a Adler. L'any següent, va patentar un sistema de suspensió posterior mitjançant un eix oscil·lant (una idea posteriorment usada per Ferdinand Porsche al "KdF Wagen" i el Porsche 356, així com per Chevrolet al Corvair).

Els germans Wright van aconseguir redirigir l'atenció de Rumpler cap a l'aviació. Va marxar d'Adler el 1907, i en 1910, igual que el Taube (colom en alemany) del compatriota Igo Etrich, Rumpler va esdevenir el primer fabricant d'aeronaus d'Alemanya.

Rumpler va continuar estar interessat en els automòbils, i després de la Primera Guerra Mundial, va aplicar l'aerodinàmica d'aeronaus a un cotxe, així va crear el Tropfenwagen (de l'alemany, el "cotxe gota") a Berlín. Aquest model va causar gran sensació al Berlin Auto Show de 1921. Rumpler va aconseguir produir un cotxe amb un Cw sorprenentment baix de només 0,28 (quan es va provar en 1979); el Fiat "Balilla" de l'època, per contra, era de 0,60.

El disseny de Rumpler va inspirar el Benz Tropfenwagen de 1923 (que virtualment utilitzava el xassís original de Rumpler) i l'Auto Union (també construït en part per enginyers de Rumpler) dels corredors del Grand Prix.

El "Tropfenwagen" de Rumpler no va ser un èxit comercial: només se'n van fabricar 100, dels quals només en van sobreviure dos. Rumpler va tornar a les aeronaus.

Com que Rumpler era jueu, va ser empresonat després que Adolf Hitler arribàs al poder el 1933, fet que va arruïnar la seva carrera, tot i que va ser alliberat posteriorment. Va morir el 1940, i els Nazis van destruir els seus arxius.

Rumpler fabricà o ideà diversos models d'avions : Taube, 4A13, 4A15, 4B11, 4B12, 5A4, 4E, 6A2, 6B1, 6B2, 7D, B.I, C.I, C.III, C.IV, C.V, C.VII, C.IX, C.X, D.I, G.I, G.II, G.III.


Antonio Subiela Chico

Antonio Subiela Chico (València, 9 d'agost de 1975) és una polític valenciana, diputat per Ciutadans a les Corts Valencianes.


Nova Sinagoga de Berlín

La Nova Sinagoga de Berlín (en alemany: "Neue Synagoge") és un edifici situat al districte de Mitte de Berlín. Es va construir al carrer Oranienburger Strasse entre els anys 1859 i 1866 i va arribar a esdevenir la sinagoga central de la comunitat jueva de Berlín. És un important monument arquitectònic de la segona meitat del , té influències de l'arquitectura islàmica, i guarda semblances amb l'Alhambra de Granada.

L'edifici original va ser dissenyat per Eduard Knoblauch i, en caure aquest malalt, Friedrich August Stüler es va fer càrrec tant de la seva construcció com del disseny i la decoració interior. Es va inaugurar en presència del llavors comte Otto von Bismarck, qui posteriorment es convertiria en Primer ministre i President de Prússia en l'any 1866. L'edifici actual és una reconstrucció parcial de l'original sense la sala major, que va quedar greument danyada durant la Segona Guerra Mundial, i fou posteriorment enderrocada.


Sony Center

El Sony Center és un complex d'edificis comercials construïts per Sony a la Potsdamer Platz de Berlín, Alemanya. Va obrir l'any 2000. El lloc era originalment un atrafegat centre de la ciutat, a principis del . Durant la Segona Guerra Mundial, la majoria dels edificis van ser destruïts. Quan, en 1961, es va aixecar el Mur de Berlín, la plaça va passar a formar part de la "Franja de la Mort", derrocant-se els pocs edificis que quedaven en peus i impedint que participés de la reconstrucció. Després de la caiguda del Mur, va tornar a ser focus d'atenció de nou, en ser un enorme espai (de prop de 60 hectàrees) cèntric i atractiu que havia quedat disponible de sobte en una gran capital europea. Com a part dels treballs de reconstrucció de la zona, es va construir el Sony Center. Va ser dissenyat per Helmut Jahn i la construcció es va acabar l'any 2000 amb un cost de 75 milions d'euros. Al febrer de 2008, Sony va vendre el Sony Center per menys de 60 milions a un grup d'empreses financeres americanes i alemanyes, incloent el banc Morgan Stanley, Corpus Sireo i un afiliat de la John Buck Company.


Juan Guillermo Moratal Cloquell

Juan Guillermo Moratal Cloquell (L'Orxa, 26 de setembre de 1968) és un advocat i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VIII legislatura.

Llicenciat en dret, ha treballat com a advocat. Militant del Partido Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 2003 fou escollit alcalde de L'Orxa, càrrec que ha revalidat a les eleccions municipals espanyoles de 2007 i 2011.

En 2014 va substituir en el seu escó Sonia Castedo Ramos, escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 i que va renunciar per la seva implicació en el cas Brugal. Fou vicepresident de la Comissió de Governació i Administració Local.


Amadeu Recasens i Brunet

Amadeu Recasens i Brunet (Barcelona, 22 d'abril de 1956) és un expert català en matèria de seguretat i policia, doctor en dret per la Universitat de Barcelona i diplomat superior en criminologia per l'Institut de Criminologia de la Universitat de Barcelona. El juny de 2015 va ser nomenat Comissionat de Seguretat de l'Ajuntament de Barcelona, en el govern d'Ada Colau.

Va ser el director general de Modernització de l'Administració de la Generalitat de Catalunya des de novembre de 2007 a gener de 2011. Prèviament, fou comissionat del Centre d'Estudis i Seguretat (2004-2007); director de l'Escola de Policia de Catalunya (1996-2004); director del Gabinet d'Estudis i Prospectiva de la Secretaria d'Estat d'Interior del Ministeri de Justícia i Interior (1994-1996) i cap de la secció d'estudis i documentació de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya (1989-1991), entre d'altres.

Des del 1998 és expert del Consell d'Europa en temes de seguretat i policia. També ha estat director científic i membre de diversos projectes i programes de la Unió Europea i director del Centre CIFAL (Centre Internacional de Formació d'Autoritats Locals), vinculat a les Nacions Unides, des del 2004 i fins al 2007.

Pel que fa a l'àmbit acadèmic, és professor associat del Departament de Dret Penal i Ciències Penals de la Universitat de Barcelona des del 1996. També és professor associat de l'Escola de Criminologia de la Universitat de Porto (Portugal). Ha estat professor de màsters i cursos en països com Mèxic, Argentina, Itàlia, França, Portugal o Algèria. Recasens també és membre del Comitè Científic del GERN (Group Européen de Recherches sur les Normativités) i autor de nombroses publicacions científiques en l'àmbit policial i de seguretat.

L'any 2016 va ser nomenat membre del Comitè d'Ètica de l'Organització Internacional de Policia Criminal - INTERPOL.


Judo als Jocs Europeus de 2015

Les proves de Judo als Jocs Europeus de 2015 es disputaran del 25 al 28 de juny al Heydar Aliyev Arena. La competició de judo també va representar els Campionats Europeus de judo de 2015, la 26a edició dels Campionats Europeus de judo, organitzats per la Unió de Judo Europeu. En un principi, estava planificat que es celebressin a Glasgow (Escòcia), entre el 9 i el 12 d'abril de 2015. No obstant, el 21 de febrer de 2015 es va anunciar que la competició se celebraria a Bakú (Azerbaidjan) en el marc dels Jocs Europeus.


Tremsbüttel

Tremsbüttel, en baix alemany Tremsbüddel és un municipi a l'estat alemany de Slesvig-Holstein a l'amt o la mancomunitat de Bargteheide-Land, regat pels rius Groot Beek, Lüttbeek i Süderbeste.

Al 1 de juny del 2013 comptava amb 2033 inhabitants a una superfície de 10,33 quilòmetres quadrats.


Japan Cup 1996

La Japan Cup 1996 fou la 5a edició del Japan Cup. Es disputà el 27 d'octubre de 1996 i el vencedor final fou el suís Mauro Gianetti de l'equip Polti.

Era l'onzena i última cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1996.


Aryam Abreu Delgado

Aryam Abreu Delgado (9 de juliol de 1978) és un jugador d'escacs cubà que va obtenir el títol de Gran Mestre el 2008.

Tot i que està inactiu des del juliol de 2018, a la llista d'Elo de la FIDE del setembre de 2020, hi tenia un Elo de 2434 punts, cosa que en feia el jugador número 34 de Cuba. El seu màxim Elo va ser de 2502 punts, a la llista del juliol de 2008.


Conca Badwater

La Conca Badwater és una conca endorreica al Parc Nacional de la Vall de la Mort, a Califòrnia (Estats Units), cèlebre per ser el punt més baix de l'Amèrica del Nord, amb una altitud de 86 m. sota el nivell del mar. Aquest punt més baix es troba a només 122 quilòmetres del punt més elevat dels 48 estats adjacents dels Estats Units, el Mont Whitney.

La conca conté una bassa d'"aigua no potable" per la gran quantitat de sals acumulades dels voltats -d'aquí ve el seu nom en anglès- que acull diversa fauna i flora, incloent salicorns, insectes aquàtics i cargols Badwater.

Al costat de la bassa, on l'aigua no és sempre present a la superfície, la repetició dels cicles congelació-desgel i evaporació va transformant la crosta fina de sal en formes hexagonals com als ruscs.

De fet, la bassa en si mateixa no és el punt més baix de la conca: el punt més baix (que és només una mica inferior) es troba a uns quants quilòmetres cap a l'oest i varia la seva posició. De totes maneres, les superfícies de sal són perilloses de travessar (en molts casos són només una escorça prima blanca sobre el fang), de manera que el rètol és a la bassa. Sovint és erròniament descrit com el punt més baix de l'hemisferi occidental, tot i que aquest punt més baix és la Laguna del Carbón a l'Argentina, situat a 105 metres sota el nivell del mar.


Leslie Nielsen

Leslie Nielsen (Regina, Saskatchewan, Canadà, 11 de febrer de 1926 - Fort Lauderdale, Florida, Estats Units, 28 de novembre de 2010) va ser un actor i humorista canadenc, conegut principalment pels seus papers a les pel·lícules "Airplane!", "The Naked Gun" i les seqüeles d'aquesta.

Va morir a l'hospital de Fort Lauderdale a causa de complicacions de la pneumònia que patia.


Blanka Vlašić

Blanka Vlašić (pronunciat: ) (Split, 8 de novembre de 1983) és una atleta croata especialista en salt d'alçada.

És campiona del món a Osaka 2007 i a Berlín 2009 així com, en pista coberta, a València 2008 i a Doha 2010. En categoria júnior, va ser campiona del món en dues ocasions: Santiago 2000 i Kingston 2002.

També és campiona d'Europa a Barcelona 2010.

Ha participat en tres Jocs Olímpics, però només hi ha aconseguit una medalla (argent a Pequín 2008) i arribar a la final d'Atenes 2004.
El 31 d'agost del 2009 va saltar 2,08 m (millor marca personal) a Zagreb, establint així la millor marca mundial de l'any, el rècord nacional de Croàcia i el segon millor resultat mundial de tots els temps.

El 2007 va ser nomenada atleta europea de l'any i el 2010 va recollir dos guardons: el segon atleta europea de l'any i el primer atleta femenina de l'any (per la IAAF).


Resclosa del Pla de Cardona

La Resclosa del Pla de Cardona, o de la Païssa, és un embassament que pertany a la Golarda, creat per una petita presa d'obra, situada en el terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.

Fou construïda al per tal de dur aigua principalment als Horts dels Pins, després dels quals l'aigua sobrant es reintegrava en el Calders. Popularment, es coneix aquesta resclosa amb el nom de "les Dutxes" perquè admeten just l'alçada d'una persona sota els petits saltants d'aigua que forma. En èpoques pretèrites, els monistrolencs venien a fer servir aquest lloc precisament com a dutxes.


L'Arianna

L'Arianna (Stattkus-Verzeichnis 291) va ser la segona òpera de Claudio Monteverdi, i una de les òperes barroques que més van influir a l'obra lírica posterior. Va ser estrenada a Màntua el 1608 i el seu llibret es basava en la llegenda d'Ariadna i Teseu.

La primera representació, molt fastuosa i amb efectes especials innovadors, va ser molt ben rebuda, i també ho va ser a Venècia, quan es va tornar a produir sota la direcció de Monteverdi el 1640 com a peça inaugural per al Teatro San Moisè.

La partitura s'ha perdut a excepció de l'ària "Lament d'Arianna", coneguda també per les primeres paraules del seu text, "Lasciatemi morire". L'ària transmet la desesperació d'Arianna després de ser abandonada a l'illa de Naxos per Teseu, i va obtenir fama en la seva mateixa època per ser el primer exemple d'un nou estil aplicat a l'òpera, la monodia, també anomenada "seconda pratica". Tal característica va ser ja descrita per Giovanni Battista Doni el 1640. El "lament" va poder conservar-se gràcies al fet que Monteverdi la va reeditar com a una peça en si mateixa el 1623, i sobre el tema va escriure així mateix dos arranjaments: un madrigal a cinc veus publicat dins de seu "Sisè llibre de madrigals" el 1614, i amb un nou text en llatí, "Pianto della Madonna" publicat a la seva col·lecció "Selva morale i spirituale" en 1641.

El "Lament d'Arianna" es considera un dels millors recitatius "ariosos" compostos per Monteverdi. S'inicia amb la invocació "Lasciatemi morire":
El tema de l'òpera, desenvolupat sobre un llibret de Vincenzo Cassani va ser musicat un segle més tard per Benedetto Marcello en una versió del mateix títol, "Arianna".


Three Little Pigs

Three Little Pigs (els tres porquets) és un curtmetratge d'animació de la sèrie Silly Symphonies estrenat el 27 de maig de 1933 per United Artists, produït per Walt Disney i dirigit per Burt Gillett. Basat en el conte de fades del mateix nom, "Els tres porquets" va guanyar el Premi Oscar a millor curtmetratge animat el 1934. El 1994, va quedar en onzena posició a la llista the 50 Greatest Cartoons. El 2007 el curtmetratge va ser seleccionat per ser conservat al National Film Registry de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units en ser considerat una pel·lícula "culturalment, històricament, o estèticament significativa". Aquest curtmetratge també és famós per incloure la cançó "Ẁho's affraid of the Big Bad Wolf?".


Gol fantasma

Gol fantasma és un terme futbolístic utilitzat per descriure un gol dubtós. En els gols fantasma existeix la incertesa de si la pilota ha creuat completament la línia de gol. Un dels casos més coneguts es va produir a la final de la Copa del Món de 1966 entre les seleccions d'Anglaterra i Alemanya després que l'anglès Geoff Hurst realitzes un xut que va fer anar a parar la pilota, aparentment, sobre la línia de gol després que hagués impactat amb el travesser de la porteria. L'àrbitre suís Gottfried Dienst va donar el gol per vàlid després de consultar-ho amb el seu assistent. Avui en dia encara es desconeix amb certesa si la pilota va entrar totalment dins la porteria.

A partir de la temporada 2009/10 la UEFA va assignar un 5é i 6é arbitre en cada partit de l'Europa League especialment per determinar els gols dubtosos. Aquests àrbitres es situen als costats de les dues porteries.


Clash of Clans

Clash of Clans és un videojoc d'estratègia MMO per a dispositius mòbils creat per l'empresa finlandesa Supercell. El joc es va publicar inicialment per a plataformes iOS el 2 d'agost de 2012. Per a plataformes Android es va publicar internacionalment a Google Play el 7 d'octubre de 2013

Actualment, Clash of Clans està disponible per a iOS i dispositius Android. Requereix accés a Internet per utilitzar-lo.

El jugador ha de millorar la seva aldea i protegir-la utilitzant edificis defensius, els quals podrà comprar amb els recursos generats pels edificis de recursos.

A més de poder afegir construccions per protegir i millorar l'aldea, es poden atacar els poblats d'altres jugadors emprant tropes prèviament entrenades en casernes i casernes fosques, amb l'ajuda de diversos encanteris fabricats en calderes i calderes fosques, a més dels herois, que són immortals tot i tenir una vida limitada; obtenint un botí que servirà per a millorar els edificis i tropes del llogarret. A mesura que es va atacant, també es van guanyant (i perdent) trofeus. Si se'n tenen prou, s'accedeix a una lliga on es pot ascendir o descendir de rang. A part, hi ha també un mode d'un sol jugador on també s'ataquen aldees dissenyades pels desenvolupadors del joc en les quals també s'aconsegueix botí de recursos.

Així mateix, el jugador té la possibilitat d'unir-se a un clan i interactuar amb altres jugadors. Unir-se a un clan ofereix diversos avantatges, entre elles, rebre donacions de tropes i encanteris i participar en guerres de clans.


Divergent

Divergent és una pel·lícula estatunidenca de 2014 dirigida per Neil Burger i basada en la novel·la del mateix nom de Veronica Roth. La pel·lícula és la primera part d'una sèrie cinematogràfica i va ser produïda per Lucy Fisher, Pouya Shabazian i Douglas Wick, amb guió d'Evan Daugherty i Vanessa Taylor. Està protagonitzada per Shailene Woodley, Theo James, Zoë Kravitz, Ansel Elgort, Maggie Q, Jai Courtney, Miles Teller i Kate Winslet.

La pel·lícula es va estrenar el 18 de març de 2014 als Estats Units i va arribar a les cartelleres catalanes el 30 d'abril del mateix any doblada al català gràcies al suport del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.


Felip Benessat i Bayés

Felip Benessat i Bayés (Sant Julià de Vilatorta, 2 de maig de 1815 - Sabadell, 2 de maig de 1878) fou un farmacèutic, químic, taxidermista i sacerdot català. Conegut com l"'apotecari del Pou", a la dècada del 1850 va muntar una fàbrica de gas que va fer possible instaurar el nou sistema d'enllumenat als carrers de Sabadell.


Grön eld

Grön eld (que en suec vol dir «foc verd») és una escultura de vidre verd de nou metres d'alçària, obra de l'artista suec Vicke Lindstrand. El "Grön eld" es troba a Järnvägstorget, a la ciutat sueca d'Umeå, davant de l'Estació central d'Umeå, i és una de les obres més famoses de la ciutat. El 1970, any en què es va fer, era la major escultura de vidre del món.


Colette Marchand

Colette Marchand (París, França, 29 d'abril de 1925 - Bois-le-Roi, França, 5 de juny de 2015) és una ballarina i actriu francesa coneguda per haver estat nominada a l'Oscar a la millor actriu secundària per "Moulin Rouge".


Olympus-1

Olympus-1 va ser un satèl·lit de comunicacions construït per British Aerospace per a l'Agència Espacial Europea. En dia del seu llançament, el 12 de juliol de 1989, fou el satèl·lit de telecomunicacions civil més gran construït, i, de vegades conegut com a "LargeSat" o "L-Sat". El satèl·lit va rebre una sèrie d'accidents desafortunats en òrbita i va arribar a fora de servei l'11/12 d'agost de 1993. El primer accident va ser la pèrdua de la possibilitat a articular els panells solars del satèl·lit. Això més tard va ser seguit per la pèrdua d'un giroscopi a bord durant l'apogeu a la pluja de meteors Persèides. El satèl·lit fora de control i els esforços per estabilitzar-ho va donar com a resultat la despesa de la major part del seu combustible. Posteriorment, es va traslladar a una òrbita cementiri en GEO i va ser posat fora de servei.


Professor Layton and Pandora's Box

Professor Layton and Pandora's Box (レイトン教授と悪魔の箱, "Reiton-kyōju to Akuma no Hako", literalment "El professor Layton i la capsa de Pandora"), anomenat Professor Layton and the Diabolical Box fora d'Europa, és el segon videojoc de la sèrie Professor Layton per a Nintendo DS. Desenvolupat per Level-5, va ser publicat el 2007 al Japó. El videojoc segueix les aventures del professor Layton i del seu aprenent Luke mentre viatgen a bord d'un tren per tal de resoldre el misteri que amaga una estranya capsa que, segons diu la llegenda, mata tots els que l'obren.


Pla Guadalhorce

El Pla Preferent de Ferrocarrils d'Urgent Construcció, més conegut com a Pla Guadalhorce pel nom del llavors Ministre de Foment, Rafael Benjumea y Burín comte de Guadalhorce, fou un pla de desenvolupament d'infraestructura ferroviària iniciat en 1926 a Espanya, durant el període de la dictadura de Primo de Rivera. A causa de la Guerra Civil i la posterior postguerra, la construcció de moltes línies es va retardar enormement i a causa d'això moltes d'elles foren abandonades durant la dècada dels anys 60.


Los Tarantos

Los Tarantos és una pel·lícula espanyola de 1963 dirigida per Francesc Rovira-Beleta. Es tracta d'una adaptació de l'obra teatral d'Alfredo Maña "La historia de los Tarantos", que es va estrenar l'any 1962. Emmarcat en l'anomenada segona generació realista, juntament amb Carlos Muñiz, Lauro Olmo o José Martín Recuerda, Maña s'allunyava de la complaença del teatre espanyol de l'època. La pel·lícula va estar nominada el 1964 a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, estatueta que va aconseguir finalment "Fellini 8 ½", de Federico Fellini.

Durant el rodatge de "Los Tarantos" Carmen Amaya estava malalta i havia de descansar entre escenes. Va morir a la seva masia a Begur dies després de l'estrena de la pel·lícula, sense haver-hi pogut assistir.


Bois-Guillaume-Bihorel

Bois-Guillaume-Bihorel és un antic municipi francès, situat al departament del Sena Marítim, a la regió de l'Alta Normandia. Va existir de 2012 a 2014.

L'1 de gener de 2012, es crea aquest municipi nou per la fusió de Bois-Guillaume i Bihorel, que es converteixen en municipis delegats. La seu administrativa era Bois-Guillaume. Va desaparèixer l'1 de gener de 2014.


La Comunitat de municipis Centre Armor Puissance 4 (en bretó "Kumuniezh-kumunioù Kreiz Aodoù-an-Arvor Galloud 4") és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Costes del Nord a la regió Bretanya, al País de Saint-Brieuc. Té una extensió de 118,44 kilòmetres quadrats i una població de 7.821 habitants (2009). El gener de 2017 es va fusionar amb les comunitats de Saint-Brieuc Aglomeració, Quintin Comunitat i Sud Goëlo per forma la nova Saint-Brieuc Armor Aglomeració


La Comunitat de municipis del País de Matignon (en bretó "Kumuniezh kumunioù Bro Vatignon") és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Costes del Nord a la regió Bretanya, al País de Dinan. Té una extensió de 158,55 kilòmetres quadrats i una població de 10.870 habitants (2009).


Volta a Àustria 2019

La Volta a Àustria 2019, 71a edició de la Volta a Àustria, es disputà entre el 6 i el 12 de juliol de 2019 sobre un recorregut de 876,5 km distribuïts en set etapes. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2019, amb una categoria 2.HC.

El vencedor final fou el belga Ben Hermans (Israel Cycling Academy). En segona posició finalitzà Eduardo Sepúlveda (Team Movistar) i completà el podi Stefan de Bod (Team Dimension Data).


Tour de Valònia 2019

El Tour de Valònia 2019, 46a edició del Tour de Valònia, es disputà entre el 27 al 31 de juliol de 2019 sobre un recorregut de 920,3 km distribuïts en cinc etapes. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2019, amb una categoria 2.HC.

El vencedor de la classificació general fou el belga Loïc Vliegen (Wanty Gobert). L'acompanyaren al podi els també belgues Tosh Van der Sande (Lotto-Soudal) i Dries De Bondt (Corendon-Circus).


Monestir de Txúlevi

El Monestir de Txúlevi o Monestir de Txúlevi de Sant Jordi (en georgià:ჭულევის მონასტერი), és un edifici monàstic de l'Església Ortodoxa Georgiana del segle XIV situada al sud-oest de Geòrgia dintre de la regió de Samtsje-Yavajeti. El monestir es coneix com a Txule (ჭულე) o Txúlevi (ჭულები).


U-988

El submarí alemany "U-988" fou un submarí de tipus VIIC de la marina alemanya nazi ("Kriegsmarine") i que serví durant la Segona Guerra Mundial. La seva construcció va començar el 2 d'octubre de 1942 a les drassanes Blohm & Voss d'Hamburg, es va avarar el 3 de juny de 1943 i va entrar en servei el 15 de juliol de 1943 sota el comandament de l"'Oberleutnant zur See" Erich Dobberstein.


Black Panther

Black Panther (Pantera Negra a mode no oficial en català) és un superheroi de ficció que apareix en els comic books estatunidencs publicats per Marvel Comics, així com el títol d'algunes de les col·leccions que ha protagonitzat. El personatge va ser creat per l'editor i guionista Stan Lee i per el dibuixant i guionista Jack Kirby, apareixent per primera vegada a "Fantastic Four" nº52 (publicat el 12 d'abril de 1966 amb data de portada de juliol de 1966) de l'època d'argent dels comic books. El nom real de Black Panther és T'Challa, rei i protector de la fictícia nació africana de Wakanda. Juntament amb posseir una capacitat millorada aconseguida mitjançant antics rituals wakandians de beure l'essència d'herbes (en forma de cor), T'Challa també confia en els seus coneixements en ciències, en el seu rigorós entrenament físic, en habilitats de combat cos a cos, i en l'accés a la riquesa i l'avançada tecnologia de Wakanda per a combatre els seus enemics.

Black Panther és el primer superheroi de descendència africana en els comic books americans, havent debutat abans que altres superherois negres de Marvel Comics tals com el Falcon (1969), Luke Cage (1972), i Blade (1973) o de DC Comics tals com John Stewart en el paper de Green Lantern (1971). En una subtrama del còmic el títol Black Panther és portat per Kasper Cole, un agent de policia de Nova York. Començant com un suplantador, Cole més tard prendria com a propi el malnom de White Tiger i es convertiria en un aliat de T'Challa. El paper de Black Panther i el lideratge de Wakanda és també donat a la germana de T'Challa, Shuri, per un curt període.

Black Panther ha tingut diverses aparicions en pel·lícules d'animació, sèries animades de televisió, videojocs. Chadwick Boseman interpreta el personatge en els films del Marvel Cinematic Universe "Captain America: Civil War" (2016), "Black Panther" (2018), "", i "" (2019). Boseman tornarà a interpretar-lo en la sèrie animada "What If...?" de Disney+ i en la seqüela "Black Panther" (2022).

El 2011, Black Panther va ser posicionat cinquantè a la llista de IGN "Top 100 Comic Books Heroes" (Top 100 Herois de còmics).


Tot TV

Tot TV (estilitzat TOT TV) és una cadena de televisió catalana en obert, que opera en tota la província de Lleida i se centra en les temàtiques de turisme i lleure.

És propietat de Cadena Pirinenca de Ràdio i Televisió, la qual posseeix la cadena Pirineus TV i la ràdio Pròxima FM, i usa les freqüències atorgades a Lleida TV Digital per a la seva emissió en televisió digital terrestre (TDT). Forma part del grup Lleida Pirineus Media Holding, que també és l'editor del diari "Segre", i emeten tota la programació en català. Emet programes divulgatius sobre la província, així com el foment del patrimoni de la zona i la cohesió territorial..

A l'estiu de 2019, Lleida TV i TOT TV van arribar a un acord en el qual Lleida TV emet en les seves freqüències a canvi que TOT TV mantingui el seu nom. D'aquesta manera Lleida TV emet en tota la Província de Lleida, ja sigui amb les seves pròpies freqüències o amb les freqüències de TOT TV. Fins a dia d'avui en les freqüències que ocupava Tot TV s'emet contingut de Lleida televisió encara que aquest canal encara manté el nom de Tot TV però el logo ja és el de Lleida TV. La freqüència que ocupa l'antic canal Tot TV està a judicat a Prensa Leridana propietari de Lleida Televisió.


Fin (de la segunda parte)

Fin (de la segunda parte) fou el darrer àlbum compilatori i en directe de la banda espanyola Los Piratas, publicat l'any 2004 per Warner Music Group coincidint amb la dissolució de la banda.

El disc va incloure el concert enregistrat a la sala madrilenya de La Riviera que van realitzar el 24 d'octubre de 2003, un dels darrers concerts que van realitzar i quatre mesos abans d'anunciar la seva dissolució. El van presentar en doble format: un CD amb 16 cançons més un DVD amb 13 cançons, i un DVD d'edició especial amb el concert complet que inclou 25 caçons i un documenta sobre la història de la banda, titulat «"El mapa de Piratas"». En el concert van comptar amb la col·laboració d'altres artistes i amics com per exemple Amaral, El Drogas de Barricada i Enrique Bunbury.


Arab Loutfi

Arab Loutfi (en àrab: عرب لطفي) (Sidó, 26 de juny de 1953) és una periodista, guionista i directora de cinema libanesa.

Nascuda el 26 de juny de 1953 a la ciutat libanesa de Sidó, residí al Caire des de 1981. La seva família era de classe mitjana i políticament liberal, i la seva germana gran Nabeeha Lofti també esdevingué directora de cinema. A la capital egípcia estudià Dret abans de traspassar-se al departament d'edició cinematogràfica de l'Institut Superior de Cinema del Caire. L'any 1992 fundà, juntament amb d'altres persones, el centre de recerca de dones "Ma'an" ("Juntes").

Desenvolupà el càrrec de membre del jurat en diversos festivals de cinema com ara el Festival Internacional de Cinema Documental Aljazeera, el Festival Internacional de Cinema de Dubai, el Festival de Cinema Docu-days, el Festival Internacional de Cinema Ismailia, entre d'altres. També fou invitada d'honor en nombrosos certamens i esdeveniments de cinema internacional. També desenvolupa un paper actiu com a membre de la Unió Àrab de Directors de Cinema Documental i de la Unió de Crítics de Cinema Egipcis.


Joan Maria Piqué Fernández

Joan Maria Piqué Fernández (Lleida, 1976) és un periodista català que ha estat cap de premsa d'Artur Mas, estret col·laborador de Carles Puigdemont i des del setembre del 2019 és cap de premsa del Departament d'Interior.

Vinculat a l'Opus Dei, i llicenciat en Periodisme per la Universitat de Navarra, va exercir de periodista a l'agència "Europa Press" i els diaris "La Gaceta de los Negocios", el "Diari de Tarragona" i el "Diari Avui" fins que el 2008 va entrar a treballar al gabinet de premsa d'Artur Mas. Piqué va continuar com a cap de premsa de Mas quan aquest va esdevenir President de la Generalitat, del 2010 al 2016. Després del cessament de Mas, va ser posat al capdavant del Programa Internacional de Comunicació i Relacions Públiques Eugeni Xammar.

L'ONG Reporters Sense Fronteres va denunciar al setembre de 2017 pressions a periodistes realitzades per Piqué (en qualitat de responsable de Comunicació Exterior de la Generalitat).

Al setembre de 2018 va ser nomenat coordinador internacional i relacions públiques de la Generalitat pel govern de Quim Torra, càrrec que va deixar el 23 d'octubre de 2019 per assumir el de director de comunicació del Departament d'Interior a les ordres de Miquel Buch.

Inclòs com a candidat al número 29 de la llista de «Lliures per Europa» per a les eleccions al Parlament Europeu de 2019 a Espanya encapçalada per Carles Puigdemont, no va resultar elegit eurodiputat. Després de les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021, l'1 de juny va ser escollit director general d'Anàlisi i Planificació Estratègica del departament d'Acció Exterior i Transparència de la Generalitat de Catalunya, encapçalat per la consellera Victòria Alsina.


Inter Miami CF Stadium

Inter Miami CF Stadium és un estadi de futbol de Fort Lauderdale, Florida, situat en el lloc de l'anterior Lockhart Stadium. L'estadi té 18.000 seients i és la seu temporal de l'Inter de Miami de la Major League Soccer fins a la finalització del Miami Freedom Park situat a la ciutat de Miami, i serà la seu permanent del filial Fort Lauderdale CF i de l'acadèmia del club. L'estadi té una orientació sud–nord per a la configuració del futbol, així que el sol no molesta als ulls dels porters.


Lily Carlstedt

, també coneguda amb el nom de casada Lily Kelsby o Lily Carlstedt-Kelsby, va ser una atleta danesa, especialista en el llançament de javelina, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.

El 1948 va prendre part als Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, fou cinquena en la mateixa prova del programa d'atletisme.

En el seu palmarès també destaquen nou campionats nacionals de llançament de javelina entre 1947 i 1956.


La isla del viento

La isla del viento és la primera pel·lícula sobre Miguel de Unamuno. Dirigida per Manuel Menchón. va ser presentada en la Secció Oficial del 30° Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata (2015).

El llargmetratge mostra el costat més íntim i desconegut de Miguel de Unamuno, durant el seu desterrament a Fuerteventura en 1924. També recull l'enfrontament en el Paranimf de la Universitat de Salamanca amb José Millán-Astray en 1936.

El personatge de Miguel de Unamuno cobra vida gràcies a la memorable interpretació de l'actor i acadèmic de la RAE, José Luis Gómez.


Le Père

Le Père (en francès "El pare") és una obra de teatre del dramaturg francès Florian Zeller que va obtenir el 2014 el premi Molière a la millor obra. Es va estrenar al setembre de 2012 al Théâtre Hébertot, París, amb Robert Hirsch (André) i Isabelle Gélinas (Anne).

L'obra va ser considerada com "la nova obra més aclamada de l'última dècada" i va obtenir diversos premis i nominacions a París, Londres i Nova York.

A França se'n va fer una adaptació cinematogràfica, "Floride" (2015). Fou traduïda a l'anglès per Christopher Hampton. El propi Zeller va dirigir el 2020 la pel·lícula "The Father", protagonitzada per Anthony Hopkins i Olivia Colman.


Takakazu Ishii

Takakazu Ishii (石井 隆一, "Ishii Takakazu") és un buròcrata i polític japonés, actual governador de la prefectura de Toyama des del 9 de novembre del 2004. Anteriorment ha estat funcionari al Ministeri d'Afers Interns del Japó des de l'any 1969 fins al 2004, quan va estar elegit governador de la seua prefectura natal, Toyama. Abans de treballar, Ishii va estudiar i graduar-se a la Universitat de Tòquio. Actualment, a data de 2020, Ishii es troba a la seua quarta legislatura del seu mandat.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Rychaltice

Rychaltice és un poble, antiga comuna cadastral, a la part nord de la comuna de Hukvaldy, al Districte de Frýdek-Místek, a la regió de Moràvia-Silèsia, a Bohèmia, a la històrica Moràvia. Amb una superfície de 930.9746 ha, el 2001 el nombre d'habitants era de 712.
La primera menció escrita és del 1394. Durant l'ocupació alemanya es deia Bartelsdorf i era un lloc de servei del castell de Hukvaldy. El nom Rychaltice va aparèixer el 1408. Es va incorporar a l'estat Hukval el 1570.

L'autopista D48 recorre Rychaltice.


L'últim ball de Carmen Amaya

L'últim ball de Carmen Amaya és un telefilm català del 2013 estrenat el 2014, dirigit per Judith Colell amb guió de Roger Danès i Alfred Pérez Fargas i produïda per Batabat, Televisió de Catalunya i Televisión Española. La versió original d'aquesta pel·lícula és en català. Fou emesa per TV3 el 7 de juny de 2014.


Ben Sharpsteen

Benjamin Sharpsteen, conegut com , va ser un animador, director, productor i guionista estatunidenc.

Steven Watts atribueix a Ben Sharpsteen una part important en els diversos projectes d'evolució de les produccions de l'estudi durant els anys 1940 però sobretot 1950: els curtmetratges educatius, les sèries True-Life Adventures, "La Ventafocs" i "Alícia al país de les meravelles". Per a molts, ell estava just sota Walt Disney en la jerarquia de l'estudi.


James Bentley

James Bentley (Estats Units, 14 de juliol de 1992) és un actor estatunidenc. Éss conegut pel seu paper oneguda pel seu paper de Nicholas a la pel·lícula "The Others" (2001) d'Alejandro Amenábar, pel que fou nominat al Goya al millor actor revelació juntament amb Alakina Mann. També guanyar un dels Premis Young Artist. El 2004 va representar Michael Sellers a l'aclamada "Digue'm Peter". Després va interpretar al jove emperador Neró a "" i un doble per John Sessions a "Stella Street".

Després es va retirar del cinema va continuar com a actor de teatre. Bentley va guanyar el premi al millor actor protagonista del Nottingham New Theatre el 2013. Va obtenir més èxit el 2014 quan va guanyar el premi per segona vegada consecutiva. El 2015 es va convertir en un membre de l'esmentat teatre.


La hora de José Mota

La hora de José Mota va ser un programa de televisió humorístic presentat i protagonitzat per José Mota. Va ser emès a La 1 de Televisió Espanyola des del 9 de gener de 2009 fins al 10 de febrer de 2012, en la nit dels divendres, amb un format de 40 minuts de durada. El programa estava format pels humorístics skechtes realitzats pel presentador i els seus col·laboradors, en el qual es van parodiar notícies ocorregudes recentment i aparegudes en la premsa espanyola, així com fets de la vida quotidiana. En aquest programa es van popularitzar personatges còmics com El Tío la Vara, Tomás Rabero, Blasa Jiménez, el Cansino Histórico (José Mota); el Capitán Fanegas (Goyo Jiménez); El Aberroncho (Paco Collado); o La Vieja'l Visillo (José Mota). D'altra banda, en la seva etapa es va arribar a acumular 5 especials de Cap d'any, les audiències del qual van ser unes de les més vistes del programa. L'especial de Nit de cap d'any que va tenir més audiència va ser el de 2010; amb gairebé 6 milions d'espectadors.

El programa va finalitzar en Televisió Espanyola en la tercera temporada, que va començar a emetre's el 21 octubre de 2011, l'estrena del qual va ser líder d'audiència amb més de 4 milions d'espectadors. Així mateix, Mota va assegurar que volia continuar mantenint l'eix central del programa al carrer. I, segons el portal FormulaTV, "La Hora de José Mota" va ser el producte més car de la cadena, amb gairebé tretze mil euros per minut, la qual cosa equivalen a uns 491 000 euros per episodi.

En el mes d'abril de 2012 es va especular que Mota podria fitxar per Telecinco. Després de moltes notícies, el 17 de maig de 2012, Mediaset España Comunicación, el grup que opera el canal Telecinco, va confirmar el fitxatge del còmic per a nous projectes en el grup. Finalment, José Mota va abandonar l'ens públic després de triomfar durant anys en l'emissora, i des de febrer de 2013 els nous esquetxos de l'humorista s'emetrien a Telecinco sota el títol de "La noche de José Mota".


46P/Wirtanen

46P/Wirtanen és un cometa menut de període curt amb un període orbital actual de 5,4 anys. Va ser l'objectiu original d'una investigació profunda de la sonda Rosetta, planificada per l'Agència Espacial Europea, però una incapacitació per trobar-se a la finestra de llançament va dirigir a la nau Rosetta al cometa 67P/Churyumov–Gerasimenko en el seu lloc. Pertany a la família de cometes de Júpiter, els quals tenen l'afeli entre 5 i 6 UA. El seu diàmetre estimat és de 1,2 kilòmetres.


Taxon

Taxon, (abreujat Taxon), és una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que és editada en Utrecht per la International Association for Plant Taxonomy. Es publica des de l'any 1951 amb el nom de Taxon; Official News Bulletin of the International Society for Plant Taxonomy. Utrecht. A partir de 2010, la revista apareix sis vegades a l'any; anteriorment apareixia quatre vegades a l'any. La revista revisada per experts se centra en la biologia sistemàtica i la biologia evolutiva amb èmfasi en la botànica. Articles relacionats amb la fisiologia vegetal, evolució, taxonomia, morfologia, paleobotànica, palinologia, mètodes i tècniques, biodiversitat i conservació de la natura i camps relacionats es publicaran en la revista. També apareixen en les contribucions de la revista a les discussions sobre temes d'actualitat (opinions, cartes a l'editor). La revista també és un fòrum per a la publicació de temes relacionats amb la nomenclatura botànica (incloses les propostes oficials per esmenar el Codi Internacional de Nomenclatura Botànica, informes dels comitès de nomenclatura i comentaris sobre ells).


Miquel Curanta i Girona

Miquel Curanta i Girona (Pals, 1977) és un gestor català, actual director de l'Institut Català de les Empreses Culturals des de novembre de 2018. Va estudiar Comunicació Audiovisual a l'Escola de Gestió Empresarial de Girona, i posteriorment va realitzar un postgrau de Gestió i Estratègia en Social Media (ESIC Business School) i un màster en Direcció de Màrqueting i Comunicació a la Universitat Oberta de Catalunya. Entre 2008 i 2018 fou el director del TR3SC. Anteriorment, entre altres responsabilitats, ha estat soci fundador de la productora Creativa Audiovisual (2006-2008); cap de l'àrea de música del TR3SC (2006); productor i creatiu publicitari a la Cadena SER (2002-2006); sotscap tècnic i cap d'emissions a Ona Catalana (2000-2002); locutor de les emissores del Grup Flaix (1998-2000) i de la Cadena SER a Girona (1996-2000). Curanta també ha estat soci fundador i codirector de Ràdio Capital de l'Empordà i soci fundador d'Empordanet Televisió (1998-2007).


(1217) Maximiliana

(1217) Maximiliana és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Eugène Joseph Delporte el 13 de març de 1932 des del Reial Observatori de Bèlgica, a Uccle.

Inicialment es va designar com 1932 EC. Posteriorment va ser aanomenat en honor de l'astrònom alemany Maximilian Franz Wolf (1863-1932), descobridor de centenars d'asteroides.

Està situat a una distància mitjana de 2,353 ua del Sol, podent acostar-s'hi fins a 1,991 ua. Té una excentricitat de 0,1541 i una inclinació orbital de 5,153°. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 1319 dies.


67 Ophiuchi

67 Ophiuchi (HD 164353 / HR 6714 / HIP 88192) és un estel de magnitud aparent +3,97 situada a la constel·lació del Serpentari. Formava part de la constel·lació de Taurus Poniatovii, avui desapareguda, on era l'estel més brillant. S'hi troba a una distància aproximada de 1.420 anys llum del sistema solar.

67 Ophiuchi és un supergegant blau de tipus espectral B5Ib amb una temperatura superficial de 13.180 K. Considerant l'absorció deguda a la pols interestel·lar i la radiació emesa com a llum ultraviolada, 67 Ophiuchi brilla amb una lluminositat 12,100 vegades major que la lluminositat solar. Amb un diàmetre 21 vegades més gran que el del Sol, té una massa unes 9 vegades major que la massa solar. Aquest últim valor la situa en el límit entre els estels que finalitzen la seva vida com un nan blanc massiu i els que esclaten en forma de supernova. Amb una edat de 26 milions d'anys, actualment es troba en un estat de transició evolucionant cap a un supergegant vermell de grandària molt major. És un estel lleugerament variable —la seva lluentor varia un 0,5 %— amb un curt període de 2,3 dies.

Fins a quatre estels diferents —denominats B, C, D i E— apareixen en la bibliografia com a possibles acompanyants de 67 Ophiuchi. No obstant això, sembla que cap d'ells és una company real. D'altra banda, 67 Ophiuchi forma part del cúmul obert Collinder 359, de qui l'edat estimada —60 milions d'anys— no és consistent amb l'edat de l'estel; és possible que Collinder 359 siga, més que un cúmul, una associació estel·lar, caracteritzada per una unió gravitacional entre estels més feble.


Francisco de Borja Carabante Muntada

Francisco de Borja Carabante Muntada (Madrid, 20 de gener de 1975) és un polític espanyol del Partit Popular (PP).

Nascut el 20 de gener de 1975 a Madrid, es va llicenciar en Economia per la Universitat Complutense de Madrid (UCM). El 2002 va contreure matrimoni amb Mònica Álvarez del Manzano, filla de l'alcalde de Madrid José María Álvarez del Manzano. Inclòs al lloc 53 de la llista del PP per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de maig de 2003, va resultar escollit diputat de la efímera sisena legislatura del parlament regional. Va repetir com a diputat a les , i legislatures de l'Assemblea de Madrid.

En aquest període va exercir de director general de Carreteres i de viceconseller de Transports, Infraestructura i Habitatge del govern regional madrileny.

El 2015 va ser inclòs en el tretzè lloc de la llista del PP per a les eleccions municipals de 2015 a Madrid encapçalada per Esperanza Aguirre i va resultar escollit regidor.

Al novembre de 2016 va ser nomenat conseller delegat de Metro de Madrid, S.A.


Black is Beltza

Black is Beltza és una pel·lícula espanyola d'animació dirigida per Fermin Muguruza, estrenada l'any 2018, i basada en la novel·la gràfica homònima escrita per Haraitz Cano i el mateix Muguruza i il·lustrada per Jorge Alderete.

La banda sonora fou creada pel propi Muguruza i Refree.


VI Premis Turia

Els VI Premis Turia foren concedits el juliol de 1997 per la revista valenciana Cartelera Turia amb la intenció de guardonar les persones i col·lectius que haguessen destacat l'any anterior en qualsevol de les categories i seccions que cobria la revista: cinema (pel·lícula espanyola i estrangera, actor i actriu), teatre, arts plàstiques, literatura, gastronomia, mitjans de comunicació, esports, música, literatura, actriu i pel·lícula porno. La llista de guanyadors era escollida per l'equip de redactors i col·laboradors de la revista.

El premi consistia en una estàtua que imitava la que sortia a la mítica pel·lícula "El falcó maltès" (1950) de John Huston.


Plaça d'Ildefons Cerdà

La Plaça d'Ildefons Cerdà, sovint anomenada simplement "Plaça Cerdà", és una plaça barcelonina del districte de Sants-Montjuïc, molt propera al terme municipal de l'Hospitalet de Llobregat. Està situada a la intersecció entre la Gran Via de les Corts Catalanes (que hi passa per sota en un túnel) i la Ronda del Mig, concretament al límit entre la Rambla de Badal (al barri de la Bordeta) i el Passeig de la Zona Franca (a la Marina de Port).

Rep el seu nom de l'urbanista Ildefons Cerdà. Prop de la plaça s'hi troba l'Estació d'Ildefons Cerdà, de la línia Llobregat-Anoia de FGC (que també comprèn la L8 del metro de Barcelona) i l'Estació de Ciutat de la Justícia de la L10. També a prop de la plaça hi ha la Ciutat de la Justícia de Barcelona i l'Hospitalet de Llobregat.


VII Premis Turia

Els VII Premis Turia foren concedits l'11 de juliol de 1998 per la revista valenciana Cartelera Turia amb la intenció de guardonar les persones i col·lectius que haguessen destacat l'any anterior en qualsevol de les categories i seccions que cobria la revista: cinema (pel·lícula espanyola i estrangera, actor i actriu), teatre, arts plàstiques, literatura, gastronomia, mitjans de comunicació, esports, música, literatura, actriu i pel·lícula porno. La llista de guanyadors era escollida per l'equip de redactors i col·laboradors de la revista.

El premi consistia en una estàtua que imitava la que sortia a la mítica pel·lícula "El falcó maltès" (1950) de John Huston. L'entrega es va celebrar al Teatre Olympia de València després de la representació de "La kabra tira al monte" de Karra Elejalde.


Tiger

Tiger és una tira còmica estatunidenca creada per l'autor de còmic Bud Blake. Estrenada el 3 de març de 1965, la tira tractava sobre un grup de nens que vivien en una zona residencial d'una gran ciutat. Fou una sèrie molt popular i longeva que en el seu moment àlgid va arrivar a ser distribuïda pel King Features Syndicate a 400 diaris de tot el món.

La National Cartoonists Society va declarar "Tiger" com la millor tira còmica els anys 1970, 1978 i 2000, amb una nominació addicional el 1998. Blake va dibuixar la tira fina als 85 anys, dos anys abans de la seva defunció el 26 de desembre de 2005. Després de la seva jubilació, la tira va continuar apareixent en forma de reedicions i, segons la seva agència de distribució, almenys fins al desembre de 2005 Tiger es continuava publicant a més de 100 diaris d'onze països diferents.

A l'estat espanyol, la tira també es va publicar en revistes infantils com "Gaceta Junior" (1969), "Fuera Borda" (1984-1985) o "Zipi y Zape Especial".


L'atrapasomnis

L'atrapasomnis (títol original en anglès: "Dreamcatcher") és una novel·la de terror i ciència-ficció de l'escriptor Stephen King publicada el 2001, basada en elements de "body horror", thriller i invasions extraterrestres. Ambientat a la localitat estatunidenca de Derry, a l'estat de Maine, quatre amics es troben amb extraterrestres telepàtics, rebutgen a les forces armades i el poder redemptiu de la seva pròpia infantesa mentre es troben en un viatge de caça als boscos del poble.

El llibre ajudà a l'autor a recuperar-se d'un accident de cotxe patit el 1999 i fou enllestit en mig any. Segons King en el seu epíleg, el títol provisional durant la seva elaboració fou "Cancer". La seva muller, Tabitha King, el persuadí a canviar-lo. L'any 2003 es publicà una adaptació cinematogràfica amb el títol homònim, tot i que la versió en català es titulà "El caçador de somnis". L'any 2014, King explicà a la revista "Rolling Stone" que «no li agrada gaire "L'atrapasomnis"», i assegurà que redactà el llibre sota els efectes de l'oxicodona.


Hunger

Hunger/La Faim és un curtmetratge d'animació realitzat per la National Film Board of Canada el 1973. Va ser dirigit per Peter Foldes i és una de les primeres pel·lícules d'animació per ordinador. La història, explicada sense paraules, és un conte moral sobre l'avarícia i la golafreria a la societat contemporània.


STOP COVID19 CAT

STOP COVID19 CAT, també anomenada STOP COVID19, és una aplicació web i mòbil de salut sobre la malaltia COVID-19.

L'aplicació té per objectiu donar resposta a les necessitats d'informació de la ciutadania amb relació a aquesta malaltia, a través d'un qüestionari que indica si es té la possibilitat de tenir-ne, i recollir dades de la població per tal de poder crear mapes de calor pel quadre de comandament.

Disposa de versió web i per a sistemes operatius Android i iOS.

Les dades sobre símptomes reportats es poden consultar a l'Agència de Qualitat i Avaluació Sanitàries de Catalunya.


Eurowings

Eurowings és una aerolínia de baix cost establerta a Alemanya. Té la seu a Düsseldorf i és una filial de Lufthansa. Es posà en marxa l'1 de gener del 1994. L'agost del 2019, la seva flota incloïa 15 Airbus A319-100, 38 Airbus A320-200 i 1 Airbus A321-200 en propietat, a més d'un cert nombre d'avions arrendats amb tripulació, amb els quals opera vols a l'interior d'Europa i arreu del món.


Riff-Raff

Riff-Raff és una pel·lícula britànica dirigida per Ken Loach en 1991 i protagonitzada per Robert Carlyle. En els Premis de Cinema Europeu de 1991 va obtenir el guardó a la millor pel·lícula. Com a la majoria de les seves pel·lícules, Riff-Raff en un retrat naturalista de la Gran Bretanya moderna. El seu protagonista Stevie, interpretat per Robert Carlyle, és una escocès de Glasgow recentment excarcerat que s'ha mudat a Londres i ha obtingut un treball en una constructora que transforma cases antigues en apartaments de luxe.


El columpio

El columpio és un curtmetratge d'uns 9 minuts de 1992 dirigit per Álvaro Fernández Armero, qui també és autor del guió, i protagonitzat per Coque Malla i Ariadna Gil. Va ser una preqüela del seu llargmetratge "Todo es mentira".


Ainhoa Sanz Rodríguez

Ainhoa Sanz Rodríguez (Urretxu, 8 de juny de 1989) és una corredora de curses de muntanya basca.

Començà combinant les curses en pista amb el cross, especialitat en la qual destacà especialment. Més endavant, abandonà la competició en pista, després de convertir-se, però, en campiona d'Espanya de 3.000 obstacles, i 5.000 metres, en categoria juvenil. En cross arribà a ser subcampiona d'Espanya en categoria júnior, la qual cosa li va permetre participar en el Campionat del Món de Cros que es va disputar a Kenya. També va participar en el Campionat del Món que es va disputar a Itàlia i va participar en diversos Campionats d'Europa. A més, va guanyar el Campionat d'Euskadi quatre vegades, i també el de Guipúscoa. El 2012 va deixar les competicions en cross, per dedicar-se a les curses de muntanya.

En la especialitat de curses de muntanya guanyà la Mitja Marató de Muntanya de Bera, en la qual va obtenir el record de la prova, i també la cursa a les muntanyes de Segura i Zerain. El maig del 2019 va guanyar el Trail Rae de Otañes, a Cantàbria, que en aquesta ocasió era Campionat d'Espanya de Carreres por Muntanya en Línia FEDME (Federació Espanyola d'Esports de Muntanya i Escalada). Sanz va acabar aquest trail de 34 km i 2.300 metres de desnivell positiu, corrent amb l'Euskal Selekzioa amb un temps de 3:22:30. L'octubre del 2019 va arribar en primer lloc en la Sky Pirineu, de 36 km i 2.600 metres de desnivell positiu, una de les proves paral·leles a l'Ultra Pirineu.


Mary d'Ous

Mary d'Ous és un espectacle teatral de la companyia de teatre Els Joglars. Fou ideada a Pruit i estrenada el 2 de desembre de 1972 al Teatre de l'Associació Cultural de Granollers, on va estar en cartell fins al 3 de juliol de 1974. Albert Boadella s'encarregà de la direcció escènica, Fabià Puigserver del vestuari i Yago Pericot de l'escenografia. El 9 de febrer de 1973 es va representar al Teatre Capsa de Barcelona.


Carrie Lam

Carrie Lam Cheng Yuet-ngor (en xinès:林鄭月娥; Hong Kong, 13 de maig de 1957) és la Cap Executiva de Hong Kong, després de guanyar les eleccions de 2017. Abans d'això, va ser la Secretària Principal de Hong Kong des de 2012 a 2017.


Darkhei Moixé

El Darkhei Moixé (en hebreu: דרכי משה) és un comentari del Arba Turim i del Beit Yossef, el qual al seu torn és un comentari del "Tur". El "Darkhei Moixé" va ser escrit pel Rabí polonès asquenazita Moisès Isserles (nascut a Cracòvia en 1530- mort a Cracòvia en 1572).

L"'Arba Turim" és una de les fonts que el Rabí Yossef Qaro va fer servir per escriure el Xulhan Arukh, el codi sobre la llei jueva (la halacà), un llibre acceptat i estudiat per la majoria de jueus ortodoxos del Món. Isserles inicialment volia que el seu llibre servís com a base per a posteriors decisions legals. La seva obra evalua les regulacions del "Tur", un llibre que era àmpliament acceptat tant pels jueus asquenazites com pels sefardites, i va comparar aquelles regulacions amb les decisions de les autoritats rabíniques en matèria de "halacà."

El "Beit Yossef" va ser publicat mentre Isserles estava treballant àdhuc en el "Darkhei Moixé." Reconeixent que l'obra del Rabí Yossef Qaro havia aconseguit àmpliament els seus objectius, Isserles va publicar la seva obra en un nou format modificat. En publicar el seu llibre, el Rabí Isserles va oferir un gran servei als jueus asquenazites, ja que es va basar en els dictàmens de les seves autoritats rabíniques per redactar la seva obra. Un resum de l'obra original ha estat publicat conjuntament amb el "Tur"; la versió completa del "Darkhei Moixé" ha estat publicada per separat.


(1776) Kuiper

(1776) Kuiper és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Ingrid van Houten-Groeneveld, Cornelis Johannes van Houten i Tom Gehrels des de l'observatori Palomar, Estats Units, el 24 de setembre de 1960.

Inicialment va ser designat com 2520 P-L. Posteriorment es va nomenar en honor de l'astrònom neerlandès Gerard Kuiper (1905-1973).

Orbita a una distància mitjana del Sol de 3,104 ua, podent acostar-se fins a 3,063 ua i allunyar-se'n fins a 3,146 ua. Té una inclinació orbital de 9,492° i una excentricitat de 0,0133. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 1998 dies.


Idiosoma nigrum

Idiosoma nigrum és una espècie d'aranyes migalomorfes de la família dels idiòpids (Idiopidae).

Aquesta espècie és endèmica del Wheatbelt a Austràlia Occidental. Es troba per Bolgart, New Norcia, Walebing, Bindi Bindi, Koorda, Durokoppin i Kellerberrin.


(4051) Hatanaka

(4051) Hatanaka és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides, descobert l'1 de novembre de 1978 per Koichiro Tomita des del lloc d'Observació de Calern, Caussols, França.

Provisionalment va ser designat com a 1978 VP. Va ser nomenat Hatanaka en honor a l'astrònom japonès Takeo Hatanaka.


Harvest Moon 64

Harvest Moon 64, publicat al Japó com a , és un videojoc de simulació de granja desenvolupat per Victor Interactive Software i publiscat per Natsume per la videoconsola Nintendo 64, i la tercera part de la sèrie "Story of Seasons" (seguit de "Harvest Moon GB"). Va ser llançat per primera vegada al Japó el 5 de febrer de 1999, i posteriorment va ser llançat a l'Amèrica del Nord el 22 de desembre de 1999.

En un primer moment, Natsume va dir que el faria arribar a la Virtual Console de Wii U però no era possible a causa de problemes tècnics desconeguts, malgrat que en la Wii demostrant que és possible mitjançant emulació homebrew. No obstant això, en celebració del vintè aniversari de la sèrie, el joc va sortir sobtadament a la venda a la Virtual Console de Wii U el 23 de febrer de 2017. Això també va marcar el debut del joc a les regions PAL (l'original havia estat cancel·lat a causa de limitacions de temps), així com el primer llançament oficial del joc (així com la primera vegada digital) en gairebé dues dècades.


Copa Mundial Femenina de Futbol 2019

La Copa Mundial Femenina de Futbol 2019 és la vuitena edició de la Copa Mundial Femenina de Futbol a nivell de seleccions nacionals membres de la FIFA entre el 7 de juny i el 7 de juliol. El març de 2015 va guanyar els drets per allotjar la competició. És el tercer cop que es disputà el torneig en territori europeu. Els partits es disputaran en nou ciutats arreu de França. Els Estats Units defensen el títol. Serà el primer Mundial femení amb l'ús del VAR.


Museu d'Art Contemporani d'Alacant

El Museu d'Art Contemporani d'Alacant (MACA) és un museu municipal de la ciutat d'Alacant.

És una de les més importants mostres d'art contemporani que s'exhibeixen a nivell nacional. La internacionalitat dels artistes representats, tots els quals han exercit un paper fonamental en la història estètica del , la qualitat de les obres guardades, algunes reconegudes com a obres claus en la trajectòria artística dels seus autors, i el marc incomparable en el qual s'exposen, doten a aquest museu de personalitat pròpia.

L'artista alacantí Eusebio Sempere havia reunit al llarg del temps i des de la seua posició privilegiada de gran artista i amic personal de grans artistes, una sèrie d'obres d'una qualitat excepcional que constituïen el nucli primigeni d'aquesta Col·lecció. Des de l'anunci de la seua intenció de crear un Museu d'Art Contemporani a Alacant, realitza un esforç personal molt important amb la finalitat d'aconseguir obres d'aquells artistes que ell considerava indispensables en una col·lecció d'art del , fins a reunir una selecció de peces extremadament rigorosa. 177 obres entre pintures, escultures i obra gràfica de 114 artistes alguns tan imprescindibles com Joan Miró, Picasso, Julio González, Juan Gris, Kandinsky, Dalí, Chagall, Arp, Calder, Bacon, Giacometti, Tàpies, Pablo Serrano, Millares, Saura, Guerrero, Chillida, Vasarely, Juan Gris, Agam, Soto, Rauschenberg, Oldenburg, Equip Crònica, Canogar o Christo. Fins i tot hi ha una partitura autògrafa de Manuel de Falla.

La Col·lecció Art Segle XX, tal com la va denominar el propi artista, obre les seues portes el 5 de novembre de 1977 a la Casa de l'Assegurada, un edifici civil de 1685, magnífic exemple de l'arquitectura barroca alacantina. Des de la renovació espacial i posada en valor de les peces que conformen aquesta Col·lecció en 1998, es pot gaudir en el Museu de l'Assegurada de tres exposicions permanents que van rotant temporalment. Cada quatre mesos, s'exposa un terç de la Col·lecció que s'aglutina entorn d'una gran premissa estètica: obres que giren al voltant de la Geometria, o de l'Abstracció, o de la Figuració.

A més en la recent ampliació del MACA es dedica una sala als fons de la Col·lecció Juana Francés que són resultat del Llegat Testamentari de l'artista fundadora del Grup El Paso nascuda a Alacant. La Col·lecció llegada a la ciutat d'Alacant està composta per 134 peces entre pintura, obra gràfica i obra mixta adossada.

L'última de les sales que conformen el nou Museu d'Art Contemporani d'Alacant, és la dedicada a Eusebio Sempere, obra adquirida per l'Ajuntament des de 1997 i formada per 513 peces, representatives de cadascuna de les seues etapes artístiques, des dels gouaches sobre paper i sobre taula fins a les seues escultures mòbils.


Comunitat de comunes Cœur d'Estuaire

La Comunitat de comunes Cœur d'Estuaire és una antiga estructura intercomunal francesa, situada al departament del Loira Atlàntic a la regió País del Loira però a la Bretanya històrica. Tingué una extensió de 96,32 kilòmetres quadrats i una població d'11.444 habitants (2010). Va desaparèixer el 31 de desembre de 2016.


Gleann an Ghad

Gleann an Ghad (en anglès "Glengad" o "vall de les branques de salze") és una llogaret d'Irlanda, a la Gaeltacht de Iorras, al comtat de Mayo, a la província de Connacht. Forma part de la parròquia de Kilcommon. La vila és coneguda també com a "Dooncarton" ("Dún Ceartáin"), nom que prové del cabdill tribal Ciortan, personatge que apareix a la llegenda Táin Bó Flidhais del cicle ulsterià.

En gran manera el poble té un disseny lineal sense un carrer principal, es troba al nord-oest i al nord-est de Dooncarton Hill, a la parròquia de Kilcommon de Iorras. Les àrees de Gleann an Ghad tenen noms diferents: "Baile Grainne" (Gleangad East), "Baile Lecan" (Middle Glengad) i "Sean Baile" (West Glengad).

Bona part de Gleann an Ghad és Àrea Especial de Conservació i la badia de Sruwaddacon també és una àrea especial protegida per als ocells. També és un espai protegit N.H.A. (Natural Heritage Area) de la Unió Europea.


Volta a Califòrnia 2013

La Volta a Califòrnia 2013, vuitena edició de la Volta a Califòrnia, es disputà entre el 12 i el 19 de maig de 2013 sobre un recorregut de 1.173,1 km dividits en 8 etapes. La cursa forma part de l'UCI America Tour 2013.

El vencedor final fou l'estatunidenc Tejay van Garderen (), en el que era la seva primera victòria en una cursa per etapes de la seva carrera esportiva. L'acompanyaren al podi l'australià Michael Rogers () i el colombià Janier Acevedo (Jamis-Hagens Berman), vencedor de la segona etapa, disputada sota unes condicions de calor inhumanes, que li va permetre liderar la cursa durant tres etapes.

En les classificacions secundàries Carter Jones (Bissell) guanyà la classificació de la muntanya, Peter Sagan (), vencedor de 2 etapes, la dels punts, Lawson Craddock (Bontrager) la dels joves i el la classificació per equips.


Ctenomys budini

Ctenomys budini és una espècie de rosegador de la família dels ctenòmids. És endèmic del sud-est de la província de Jujuy (Argentina). Se sap molt poca cosa sobre el seu hàbitat i la seva història natural. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

El seu nom específic, "budini", és en honor del col·leccionista i explorador suïssoargentí Emilio Budin, que envià molts espècimens a Oldfield Thomas.


Beltane

Beltane o Beltaine (en irlandès antic: "«foguera»" o "«foc lluminós»") és el festival gaèlic del Dia de Maig. El més habitual és que se celebri el 1r de maig, o aproximadament a mig camí entre l'equinocci de primavera i el solstici d'estiu. Històricament, es va celebrar àmpliament a tota Irlanda, Escòcia i l’illa de Man.

En irlandès el nom del dia del festival és "Lá Bealtaine", en gaèlic escocès "Là Bealltainn" i en gaèlic manx "Laa Boaltinn / Boaldyn". És un dels quatre festivals estacionals gaèlics, juntament amb Samhain, Imbolc i Lughnasadh, i és similar al gal·lès "Calan Mai".

Beltane s'esmenta en alguns dels primers textos en irlandès i s'associa a esdeveniments importants de la mitologia irlandesa. També conegut com "Cétshamhain" ("«primer d'estiu»"), va marcar el començament de l'estiu i era quan es duia el bestiar a les pastures d'estiu. Es realitzaven rituals per protegir el bestiar, les collites i les persones, i per fomentar el creixement. S'encenien fogueres especials i es considerava que les seves flames, fum i cendres tenien poders protectors. La gent i el seu bestiar caminaven al voltant o entre les fogueres i, de vegades, saltaven sobre les flames o les brases. Tots els focs de les llars eren apagats i després es tornaven a encendre amb el foc de la foguera de Beltane. Aquestes reunions anaven acompanyades d'una festa, i alguns dels aliments i begudes s'oferien als Aos Sí. Les portes, les finestres, les llars i el bestiar eren decorades amb flors grogues de maig, potser perquè suscitaven foc. En algunes parts d'Irlanda, la gent feia un "«arbust de maig»": normalment un arbust o branca amb espines decorada amb flors, cintes, petxines brillants i espelmes de jonc. També es visitaven pous sagrats i es creia que la rosada de Beltane aportava bellesa i mantenia la joventut. Molts d’aquests costums formaven part dels festivals del Dia de Maig o d’estiu a altres parts de Gran Bretanya i Europa.

Les celebracions de Beltane van desaparèixer en gran part a mitjans del , tot i que alguns dels seus costums van continuar i en alguns llocs s’ha recuperat com a esdeveniment cultural. Des de finals del , els neopagans celtes i els wiccans han celebrat Beltane (o festivals semblants a Beltane) com a festa religiosa. Els neopagans de l’hemisferi sud celebren Beltane al voltant del 1r de novembre.


Ciparís

En la mitologia grega, un mite ambientat a Quios parla de Ciparís (grec: κυπάρισσος, "Kyparissos"; llatí: "cupressus", Cupressus sempervirens), un jove, fill de Tèlef, descendent d'Hèracles. Vivia a Ceos i era estimat per Apol·lo (o segons altres tradicions per Zèfir, o per Silvà, el déu romà), a causa de la seva gran bellesa.

Tenia un cérvol domesticat amb les banyes d'or i garlandes de pedres precioses com a company predilecte, que l'acompanyava a tot arreu. Un dia, Apol·lo va regalar unes fletxes a Ciparís que, emocionat, les va voler provar. El cérvol dormia estirat a l'ombra i al disparar la fletxa Ciparís va matar-lo per equivocació. Ple de dolor va demanar als déus que l'ajudessin a plorar sempre la mort d'aquell bell cérvol. Apol·lo el va convertir en un xiprer, que simbolitza la tristesa, el dol i el dolor pels éssers estimats.

Es tracta d'un mite d'època hel·lenística, que també apareix a la literatura llatina, entre altres obres a "Les metamorfosis", d'Ovidi Llibre X, 106 - 142.

Un altre Ciparís és un fill de Mínias i germà d'Orcomen. Ell va posar el nom a la ciutat de Ciparíssia, al Parnàs, entre Daulis i Delfos.


Comunitat de municipis d'Alta Cornualla

La Comunitat de municipis d'Alta Cornualla (CCMA) (en bretó "Kumuniezh kumunioù Kerne-Uhel") és una estructura intercomunal francesa, situada al département del Finisterre a la regió Bretanya, dins el país de Centre Oest Bretanya. Té una extensió de 410,91 kilòmetres quadrats i una població de 14.934 habitants (2006).