Pont del Molinet

El Pont del Molinet és un pont del municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

Creua la Riera de l'Hospital, poc abans de la seva desembocadura a la Riera de Navel. És a prop del Molinet. S'hi va per una pista que surt sota la masia de Navel.


Premis Ondas 1995

Els Premis Ondas 1995 van ser la quaranta-dosena edició dels Premis Ondas. Foren atorgats un total de 27 premis entre 156 candidats decidits per un tribunal presidit per Augusto Delkáder, director general de Cadena SER (ràdio), Carlos Abad, director de Canal+ (televisió), i Santiago Roldán, director general de Sogetel (cinema). La gala d'entrega dels premis es va celebrar al Teatre Tívoli de Barcelona el 13 de novembre de 1995 i fou presentada per Iñaki Gabilondo i Gemma Nierga. Va gaudir de les actuacions de Céline Dion, Carlos Varela i Ketama i Mark Knopfler i fou retransmesa per Canal +.


Sant Jordi de Cercs

Sant Jordi de Cercs és una entitat de població del municipi de Cercs (Berguedà). És el poble més nou del municipi i de la comarca del Berguedà. Fou construït a principis de la dècada dels 70 per donar cabuda als habitants de l'antic poble de Sant Salvador de la Vedella, inundat per la construcció del pantà de la Baells en el curs del riu Llobregat, i es va inaugurar el 1976. Es troba a un quilòmetre de Cercs i està situat a una altitud de 720 metres sobre el nivell del mar. És el nucli més poblat del municipi, amb 655 habitants (2015)

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Kuurne-Brussel·les-Kuurne 2016

La Kuurne-Brussel·les-Kuurne 2016 va ser la 68a edició de la Kuurne-Brussel·les-Kuurne. Es disputà el 28 de febrer de 2016 sobre un recorregut de 200,7 km amb sortida i arribada a Kuurne. La cursa formava part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.HC. Junt amb la Omloop Het Nieuwsblad, disputada el dia abans, obre la temporada de clàssiques belgues sobre pavé.

El vencedor final fou el belga Jasper Stuyven () que s'imposà en solitari a Kuurne després de deixar els seus companys d'escapada a manca de 17 quilòmetres per l'arribada. Stuyven es presentà amb 17 segons sobre el grup perseguidor, encapçalat per Alexander Kristoff ().


Vitali Kondrut

Vitali Kondrut (en ucrainès Віталій Кондрут; Djankoi, República de Crimea, 15 d'agost de 1984) és un ciclista ucraïnès, professional des del 2007 fins al 2012. Combina la carretera amb el ciclisme en pista.


Tour de Flandes 2016

El Tour de Flandes 2016 va ser l'edició número 100 del Tour de Flandes. Es disputà el 3 d'abril de 2016 sobre un recorregut de 255,9 km entre Bruges i Oudenaarde, sent la vuitena prova de l'UCI World Tour 2016.

El vencedor final fou l'eslovac Peter Sagan (), que es presentà a la línia d'arribada amb mig minut sobre Fabian Cancellara () i Sep Vanmarcke (), segon i tercer respectivament.

La cursa va estar marcada per nombroses caigudes en els primers quilòmetres, que obligaren a abandonar a corredors com Arnaud Demare (), Tiesj Benoot () o Greg Van Avermaet (). En aquests primers quilòmetres es va formar una nombrosa escapada entre els quals hi havia Imanol Erviti (). Els escapats no foren neutralitzats pel gran grup fins a les darreres cotes del dia, quan els favorits van començar a tensar la cursa. Un dels primers en atacar fou Michal Kwiatkowski (), que fou seguit per Sagan i Vanmarcke, però no per Cancellara. Posteriorment Kwiatkowski no pogué seguir el ritme de Sagan. En la darrera ascensió al Paterberg Sagan atacà i marxà en solitari cap a la victòria final. Per darrere Cancellara s'uní a Vanmarcke però en cap moment retallaren la diferència d'un pletòric Sagan. Amb aquesta victòria Sagan obtenia el seu primer monument.

Per la seva banda, la setena posició d'Erviti era la millor aconseguida per un ciclista espanyol fora de les aconseguides per Joan Antoni Flecha en els 100 anys d'història d'aquesta clàssica.


Dovre

Dovre és un municipi situat al comtat d'Innlandet, Noruega. Té 2.701 habitants (2016) i la seva superfície és de 1.364 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim.

El municipi limita al nord amb el municipi d'Oppdal, a l'est amb Folldal, al sud amb Sel i Vågå, i al nord-oest amb Lesja. El punt més alt és el mont Snøhetta, amb una alçada de 2.286 metres.


Lluís Armangué i Ferrer

Lluís Armangué i Ferrer (Barcelona, 4 d'agost de 1895 – Barcelona, 30 d'abril de 1976) fou un pilot d'automobilisme i empresari català. Era cosí de Josep Maria i Frederic Armangué Feliu, dos pioners d'aquest esport al país, amb els quals participà en la fundació de l'empresa fabricant d'autocicles David. Fou vicesecretari segon de la junta directiva de la Penya Rhin. El 4 de juny de 1916 guanyà amb un dels seus autocicles la cursa Barcelona-Madrid-Barcelona, organitzada pel Reial Moto Club de Catalunya, amb un temps total de 28 hores, 28 minuts i 24 segons. Corregué la cursa fent equip amb el seu cosí Frederic i amb un David dissenyat pel seu cosí Josep Maria.


Visat, revista digital de literatura i traducció és una revista publicada, des de l'any 2006, pel PEN Català, en format digital, que té per objecte la informació i difusió de la traducció literària d'obres de la literatura catalana a altres llengües del món, així com de la traducció al català d'obres de la literatura universal. Un dels seus objectius principals és servir d'agent de divulgació de les lletres catalanes en l'àmbit internacional, i per això dedica especial atenció a les presentacions dels autors catalans amb comentaris que sovint estan disponibles també en alemany, anglès, espanyol i francès. Aparegué el 2006, fruit de l'impuls del Comitè de Traducció i Drets Lingüístics del PEN català, des del 2004, d'un lloc web dedicat a la traducció i els traductors, assumint-ne la direcció Simona Škrabec, que en fou cap de redacció fins a l'any 2015. L'any 2016 el cap de redacció fou Ricard Ripoll, i des del 2017 n'assumiren el càrrec Joaquim Gestí i Montserrat Franquesa.

L'any 2016 incorporà en el seu lloc web el contingut íntegre del Diccionari de la traducció catalana, dirigit per Montserrat Bacardí i Pilar Godayol.


Arîn Mîrkan

Dîlar Gencxemîs o Dilar Kanj Khamis, més coneguda pel nom de guerra «Arîn Mîrkan», (Afrin, 1992 o 1994 - Kobani, 5 d'octubre de 2014) fou una miliciana kurda, capitana de les Unitats de Protecció de les Dones (YPJ) durant la Guerra Civil siriana. Morí en combat a inicis del setge de Kobani fent-se explotar enmig de gihadistes d'Estat Islàmic després de trobar-se sense munició. Després de la seva mort esdevingué una heroïna pels partidaris de la causa kurda a Síria.


La cançó del mar

La cançó del mar (en irlandès, "Amhrán na Mara") és una pel·lícula animada irlandesa de fantasia estrenada en 2014, produïda per Cartoon Saloon i dirigida per Tomm Moore. La pel·lícula, feta amb el sistema tradicional d'animació, va començar la seva producció just després del llançament d'El secret de Kells (2009), i va ser estrenada en el Festival Internacional de Cinema de Toronto el 6 de setembre de 2014. La pel·lícula va ser nominada per al Premi d'Acadèmia a la millor pel·lícula d'animació en l'edició 87 dels Premis Óscar (2015). Ha estat doblada al català.


Xavier Rodríguez Serra

Xavier Rodríguez Serra, més conegut com a "Rodri", (Badalona, 24 de febrer de 1961) és un exjugador de basquetbol català que jugava de base.

Es va formar a les categories inferiors del Club Joventut Badalona, a les que va arribar l'any 1975. El 1980, la seva darrera temporada al júnior verd-i-negre, va debutar amb el primer equip. Les dues temporades següents les va jugar a Primera B, amb el CB Canet de Mar i el Bazán Cartagena respectivament. La temporada 1982-83 torna a Badalona per jugar novament al Joventut, amb Jack Schrader a la banqueta. Després va jugar una temporada al Club Bosco de La Corunya, de 1a B, i una altra al CB Mollet, abans d'unir-se al projecte del Caixa Sabadell el 1985 per assolir l'ascens a la primera divisió. Hi va jugar fins a la temporada 1987-88 en que l'equip sabadellenc es va desfer. Un cop acabada la seva estada a terres vallesanes va jugar durant tres anys al Cirsa L'Hospitalet, amb qui també va lograr l'ascens de categoria. Després de dues temporades a primera divisió amb els hospitalencs, "Rodri" s'uneix temporalment al TDK Manresa durant uns mesos substituint al lesionat Jordi Creus. Després d'una temporada al Metro Santa Coloma, va assolir l'ascens a l'ACB amb el Bàsquet Andorra.

Va ser fundador de l'associació de veterans del Joventut, i l'any 2001 es va convertir en president dels veterans del Joventut.


Mike Buescher

Mike Buescher, també conegut com "el tanc", (Detroit, Michigan) és un exjugador de basquetbol estatunidenc que, amb els seus 2,06 metres d'alçària, jugava de pivot.

Es va formar amb els "Pirates" de la universitat de Seton Hall, de South Orange, Nova Jersey, on va jugar entre 1972 i 1976. En l'estiu de 1976 va ser triat pels Washington Bullets en la 10a ronda del Draft de l'NBA del 1976. Va signar contracte amb els Bullets però es va convertir en agent lliure abans d'iniciar la temporada. En el mes d'octubre d'aquella temporada que començava, la 76-77, fitxa pel Club Joventut Badalona, amb els que només podrà disputar la Recopa. Arribarien fins a semifinals, on quedaren eliminats davant el KK Radnički iugoslau. Prèviament havien eliminat el Buitoni Flamingo's (Països Baixos) a la primera ronda i el Boroughmuir Barrs BC (Escòcia) a vuitens, superant la lligueta de quarts com a segon classificat del seu grup. La temporada 1978-79 juga al "Maine Lumberjacks" i la 79-80 als "Rochester Zeniths", tots dos de la CBA nord-americana.


El Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana és un diccionari enciclopèdic d'historiografia de Catalunya, en format digital, publicat pel Grup Enciclopèdia Catalana des de l'abril de 2017.

Es tracta d'una obra de referència que es basa en el diccionari homònim editat en paper l'any 2003, el "Diccionari d'historiografia catalana". Entre els seus objectius es troben el de donar a conèixer la vida, l'obra i el pensament dels historiadors catalans i dels qui, tot i no ser-ho, han treballat o incidit en la historiografia catalana. Recull i explica tant les tendències, com les escoles i els conceptes historiogràfics, les característiques i les possibilitats dels fons dels grans centres bibliogràfics i documentals, les aportacions de les institucions científiques i dels centres d'estudis locals, les revistes i publicacions i les obres cabdals de la historiografia catalana. El diccionari va comptar amb més de 250 especialistes dirigits per Antoni Simon i Tarrés, catedràtic d'Història Moderna de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). juntament amb Jordi Casassas i Ymbert i Enric Pujol i Casademont com a codirectors i amb Josep Termes i Ardèvol com a assessor general. Entre el conjunt d'especialistes, caldria destacar, entre d'altres, Paul Freedman, Josep Maria Fullola Pericot, Antoni Josep Furió i Diego, Pierre Guichard, Marc Mayer i Olivé, Antoni Riera i Melis i Josep Maria Salrach i Marès en arqueologia i història antiga i medieval; Albert Balcells i González, Ernest Belenguer Cebrià, Jordi Casassas i Ymbert, Pere Molas i Ribalta, Borja de Riquer i Permanyer, Pedro Ruiz Torres, Eva Serra i Puig i Jaume Sobrequés i Callicó en història moderna i contemporània; Joan Becat i Rajaut, Josep Fontana i Lázaro, Ramon Garrabou i Segura, Thomas F. Glick, Santiago Riera i Tuèbols i Vicenç Maria Rosselló i Verger en història econòmica, geografia i història de la ciència; Lola Badia i Pàmies, Eulàlia Duran i Grau, Antoni Ferrando i Francès, Manuel Jorba i Jorba, Tomàs de Montagut i Estragués, Josep Maria Sans i Travé i Josep Maria Terricabras en història del dret, de la literatura, de la filosofia i en arxivística.

Pel que fa a l'àmbit geogràfic del Diccionari, aquest va molt més enllà de Catalunya, abastant al conjunt dels Països Catalans. Del total d'entrades, al voltant d'un 45 % es dediquen a qüestions pròpies de Catalunya, un 23 % fan referència al País Valencià, un 12 % posen el punt de mira en les illes Balears i un 6 % a la Catalunya Nord.


Divisió Zújar

La Divisió Zújar va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va lluitar en la Guerra civil espanyola.


Nihat Asım Bekdik

"Aslan" Nihat Asım Bekdik (1902 - 21 de juny de 1972) fou un futbolista turc de la dècada de 1920. "Aslan" significa lleó.

Fou 21 cops internacional amb la selecció turca amb la qual participà en els Jocs Olímpics de 1924 i 1928.

Pel que fa a clubs, defensà els colors de Galatasaray.

En atletisme fou un destacat saltador de triple salt i salt d'altura, establint el 1923 els rècords de Turquia en triple (11.92m) i altura (1.58m). També destacà com a remer.


El Consell Assessor per a l'impuls d'un Fòrum Cívic i Social pel Debat Constituent va ser un òrgan del Govern de Catalunya encarregat de preparar les tasques d'anàlisi, articulació i creació d'un Fòrum Cívic i Social per fer el Debat Constituent.

El Consell està encapçalat per una presidència, una vicepresidència i una secretaria. El president és el cantautor Lluís Llach, que fou el president de la Comissió d'Estudi del Procés Constituent del Parlament de Catalunya. La vicepresidenta és Marta Rovira i el secretari Jordi Domingo. Els vocals del Consell són: Francina Alsina, Antonio Baños, Montserrat Castellà, Carmina Castellví, Albano Dante Fachin, Maria Dolors Feliu, Ada Ferrer, Josep Maria Ganyet, Jaume López, Àngels Martínez, Emili Medan, Albert Noguera, Montserrat Palau, Miquel Puig, Gabriela Serra i Bea Talegón.

El govern de la Generalitat va aprovar suprimir el Consell Assessor per a l'impuls d'un Fòrum Cívic i Social pel Debat Constituent l'1 d'agost de 2019.


Joseph Galy

Joseph Galy (Bages de Rosselló, 22 de desembre de 1929 - 25 de juny de 1997) fou un jugador de rugbi a 15 nord-català.

Va desenvolupar la seva carrera esportiva a la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà, amb el qual fou finalista al Campionat de França 1951-1952, i al Rugby Club Toulonnais (on va jugar del 1946 al 1950), jugant sempre en la posició de centre ters quarts (1,75 metres). Fou declarat millor marcador d'assaig del campionat de França de 1952 i 1953. Posteriorment jugà amb la selecció francesa de rugbi, amb la qual participà en el partit contra Gal·les en el Torneig de les Cinc Nacions de 1953 a l'estadi de Colombes. Quan es va retirar fou president de la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà de 1979 a 1984 i membre de la Federació Francesa de Rugbi junt amb Albert Ferrasse.


August Castelló i Roca

August Castelló i Roca (Barcelona, 4 de juliol de 1918 - Barcelona, 10 de juny de 1991) fou un metge i excursionista català.

Després de fer els estudis primaris a l'Escola Francesa de Barcelona i el batxillerat als Escolapis del carrer Diputació, va cursar Medicina a la Universitat de Barcelona on es llicencia l'any 1943. Mentre era estudiant se li desvetlla l'afició per l'excursionisme i l'esport. Ja de metge i especialista en Medicina General i en l'Aparell respiratori, exerceix de professor adjunt a la càtedra de Patologia General de la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona de 1946 a 1956. El 1959, accedeix per oposició al Servei de Medicina interna de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau. A més, des del 1948, visita a la seva consulta particular. Des del 1959 al 1970 fou assessor mèdic de la Federació Espanyola de Muntanyisme (FEM) i vicepresident de la Federació Espanyola de Salvament i Socorrisme. La seva afició als esports, especialment a l'alta muntanya, l'orienta cap a la Medicina de l'Esport i obté el títol d'especialista en Medicina de l'Educació Física i de l'Esport l'any 1964. Anteriorment, ja havia publicat diversos articles donant consells mèdics als excursionistes a la revista "Garbo", un tema del què llavors no se'n ocupava ningú a Espanya. Aquest fet fa que la Federació Espanyola de Muntanyisme, que s'acaba de crear, li demani assessorament. Com a muntanyenc i soci del Club Excursionista de Gràcia, August Castelló recorre les muntanyes de Catalunya i del Pirineu aragonès alhora que, com a metge de l'esport, participa en les estades de preparació de les expedicions espanyoles a l'Aconcagua i les que es fan als Alps. El 1968, és el metge de l'equip olímpic espanyol als Jocs Olímpics de Mèxic mentre que, el 1979, ho és de l'equip d'esquí de fons als Campionats del Món d'Esquí d'Oslo. A més, forma part de la delegació espanyola als Jocs del Mediterrani 1979 celebrats a Split, i el 1981 pren part en l'expedició espanyola als Andes i en la catalana a l'Annapurna el 1981.

Col·laborador del Centre d'Investigació Medico Esportiva de la Residència Blume, de l'Institut Nacional d'Educació Física i, també, de la Direcció General de l'Esport, Castelló imparteix diferents cursos de Medicina de l'Esport en general i altres específicament dedicats a l'alta muntanya i és l'impulsor de les "Jornades de Medicina de Muntanya" a l'Estat espanyol des del 1961 fins al 1974.

Ben aviat, s'incorpora al grup que, format per Jesús Galilea Muñoz i Josep Estruch Batlle, creen la revista "Apuntes de Medicina Deportiva" el 1964. En el primer número, hi publica l'article "La nutrición en las grandes alturas". A més, durant molts anys, és l'encarregat de redactar la secció de bibliografia d'aquesta publicació. Pòstumament, la direcció de la publicació el declara membre d'honor. Amb gran interès pels estudis fisiopatològics relacionats amb el muntanyisme durant tota la seva carrera, August Castelló és un dels primers investigadors que descriu les característiques del mal de muntanya agut, del qual se'n havia ocupat el també metge i excursionista Manuel Font i Torner a principis del segle passat. Aquest interès el duu també a traduir les obres de les principals figures del món de la Fisiologia de l'Esport i l'Alta Muntanya alhora que publica diversos articles a les revistes de recerca mèdica sobre aquesta temàtica.

Formà part de diferents institucions internacionals relacionades amb la medicina de l'esport. Fou metge de la selecció espanyola als Jocs Olímpics de Mèxic (1968), als Campionats del Món d'esquí (1979, 1981) i als Jocs Mediterranis (1981). Presidí la Federació Catalana de Muntanya (1980-82) i la Societat Catalana de Medicina de l'Esport (1985). També, fou fundador de la Societat Espanyola de Medicina i Auxili en Muntanya (SEMAM), representant d'Espanya en la comissió mèdica de la Unió Internacional d'Associacions Alpinístiques i a la Comissió Internacional de Socors Alpins així com vicepresident i president de l'Agrupament Llatí Mediterrani de Medicina de l'Esport el 1987, membre fundador i primer president de la Societat Catalana de Medicina de l'Esport en el bienni 1985-1987 a més de vicepresident de la Societat Internacional de Medicina de Muntanya l'any 1986.


(1723) Klemola

(1723) Klemola és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides descobert el 18 de març de 1936 per Yrjö Väisälä des de l'Observatori d'Iso-Heikkilä, Finlàndia.

Inicialment va ser designat com 1936 FX. Més tard es va nomenar en honor de l'escriptor finès Irja Klemola (1898-1995).

Klemola orbita a una distància mitjana del Sol de 3,013 ua, i pot acostar-s'hi fins a 2,883 ua. Té una inclinació orbital de 10,94° i una excentricitat de 0,04298. Empra 1910 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.


Salah Salah

Salah Mohammed Salah —en àrab صلاح محمد صلاح, "Ṣalāḥ Muḥammad Ṣalāḥ"—, més conegut com a Salah Salah —en àrab صلاح صلاح, "Ṣalāḥ Ṣalāḥ"—, (Ghuwayr Abu Shusha, aleshores Mandat Britànic de Palestina, 1936) és un polític palestí, membre del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina (FPAP) i del Consell Nacional Palestí (CNP).

Nasqué l'any 1936 al poblat àrab de Ghuwayr Abu Shusha, aleshores al subdistricte de Tiberíades del Mandat Britànic de Palestina i actualment abandonat, en el si d'una família d ètnia beduïna. Cursà l'educació primària a Tiberíades i durant l'èxode del poble palestí de 1948, conegut com a "Nakba", fugí amb la seva família al poblat libanès d'Ain al-Hilweh, on estudià a l'Escola Associativa de l'Església Cristiana entre 1949 i 1951. Posteriorment, ho feu a l'Institut Júnior però l'educació secundària l'obtingué a Sidó i El Caire, al Líban i Egipte respectivament. A nivell d'estudis superiors cursà dos anys d'Història a la Universitat Americana de Beirut (UAB). Milità al Moviment dels Nacionalistes Àrabs entre 1952 i 1967; fou un dels líders i membres fundadors de l'Escoltisme Àrab Palestí entre 1955 i 1967, així com de l'Organització de Joves Àrabs Palestins entre 1959 i 1967.

També fou representant i membre fundador del Sindicat General Palestí a Gaza entre 1965 i 1972, havent exercit càrrecs de secretari, de membre de l'Oficina Executiva des de 1966 i membre del Secretariat General a partir de 1968 a Egipte. L'any 1971 fou un dels tretze membres que formà part del nou Comitè Executiu de l'Organització per a l'Alliberament de Palestina (OAP), en representació de les organitzacions populars, donant així veu a les tendències pro-FPAP.

Es creu que anava amb George Habash quan el 10 d'agost de 1973 es feu aterrar l'avió iraquià que enllaçava Beirut amb Bagdad, sense trobar cap dels dos passatgers a bord. No obstant, fou empresonat en presons sirianes per les seves acccions polítiques d'esquerra panarabista.

Ha rebut diversos premis i distincions, incloent una medalla i un certificat signat per Fidel Castro i plaques honorífiques concedides pel Fòrum Àrab Nacionalista, l'FPAP de George Habash, la Unió de Joves Palestins a Gaza i la Unió de Dones Jordanes.


Bosc Comunal de Saorra

El Bosc Comunal de Saorra és un bosc públic del terme comunal de Saorra, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.

És un bosc de 0,73 km², situat en el racó de l'extrem sud-est del terme de Saorra, tocant el termenal amb Pi de Conflent, al sud, i amb Castell de Vernet, a l'est. És al sud del Coll de Jou.

El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna de Vernet, atès que es bosc és propietat comunal. Té el codi F16261K dins de l'ONF ("Office national des forêts").


La chulapona

La chulapona és una sarsuela en tres actes, amb música de Federico Moreno Torroba i llibret de Federico Romero Sarachaga i Guillermo Fernández-Shaw Iturralde. Es va estrenar en el Teatre Calderón de Madrid el 31 de març de 1934.


Frank Moser

Frank Moser (Baden-Baden, Alemanya Occidental, 23 de setembre de 1976) és un extennista alemany.

Va guanyar un títol de dobles en quatre finals disputades, i va arribar a ocupar el número 47 del rànquing de dobles.


Anne Lukin

Anne Lukin (Pamplona, 24 de juliol de 2001) és una cantant navarresa. És coneguda per la seva participació en l'edició de 2020 d"'Operación Triunfo".

Des de petita va aprendre a tocar l'ukelele, el violí i el violoncel. Amb 16 anys va aparèixer al programa "Convénzeme", presentat per la periodista catalana Mercedes Milà, on parlava de llibres. Fou la concursant més jove de l'edició d'Operación Triunfo de 2020, amb només 18 anys. Juntament amb Maialen Gurbindo van cantar la primera cançó en euskera de la història del programa: "Ilargia" (La lluna) de Ken Zazpi.


In Color

In Color és el segon àlbum d'estudi del grup de rock estatunidenc Cheap Trick, publicat el 1977 per Epic Records. Va arribar al número 73 dels Billboard 200. De l'àlbum es van extreure dos senzills; "I Want You to Want Me" que va assolir el número 7 als Billboard Hot 100 i el número 29 als UK Singles Charts del Regne Unit, i "Southern Girls".

El 2003, l'àlbum també va ocupar el lloc número 443 en la llista de la revista Rolling Stone dels 500 millors àlbums de tots els temps.

L'Octubre de 2001 va rebre la certificació de platí per la RIAA que acrediten unes vendes d'un milió de còpies.


Converge

Converge és una banda estatunidenca de hardcore punk formada pel vocalista Jacob Bannon i el guitarrista Kurt Ballou a Salem l'hivern de 1990. El 2001, durant la gravació del seu destacat quart àlbum, "Jane Doe", el grup es va convertir en un quartet amb la sortida del guitarrista Aaron Dalbec per a dedicar-se a Bane, i la incorporació del baixista Nate Newton i el bateria Ben Koller. Aquesta formació es manté des de llavors. Han publicat nou àlbums d'estudi, tres àlbums en directe i nombrosos EP. El so de la banda beu tant del hardcore punk com de l'extreme metal, i és considerada pionera del metalcore, així com del subgènere mathcore.

Converge han gaudit d'un nivell de reconeixement relativament alt. Segons AllMusic, és «una de les bandes més originals i innovadores que van sorgir de l'escena punk "underground»". La seva popularitat va augmentar amb el llançament de "Jane Doe", que va ser classificat com el millor àlbum de la dècada per a Sputnikmusic, el millor àlbum de 2001 per a la revista anglesa "Terrorizer," i com el 61è millor àlbum de heavy metal de tots els temps per a "Rolling Stone". Posteriorment, Converge va passar de la discogràfica Equal Vision Records a Epitaph Records i les seves gravacions van esdevenir més elaborades i costoses de produir. Els llançaments especials han estat gestionats tradicionalment per Deathwish Inc., fundada per Bannon el 1999. El novè àlbum d'estudi de la banda, "The Dusk in Us", va ser publicat el novembre de 2017 conjuntament per Deathwish Inc. i Epitaph Records.


Albert Nomen i Segarra

Albert Nomen i Segarra (Barcelona, ca. 1927) és un antic directiu d'empresa català que participà en la fundació de la marca de motocicletes Bultaco. Nascut al Poblenou de Barcelona, on segueix residint a data del 2020, Nomen és l'únic supervivent de l'equip inicial de treballadors de -entre ells, el seu germà Josep- que seguiren a Paco Bultò quan aquest abandonà l'empresa i fundà Bultaco. Químic Industrial titulat, Nomen va fer també de professor de matemàtiques a l'"Escola d'Aprenents" de l'empresa Elizalde.


TV Scrambles

TV Scrambles ("Motocròs televisats" en anglès) era la manera en què es conexien popularment al Regne Unit les retransmissions televisives de curses de motocròs en directe durant la dècada del 1960. La seva emissió en horari de màxima audiència, dissabte a la tarda, dins programes esportius de gran seguiment com eren el "Grandstand" de la BBC i el "World of Sport" de la ITV, va fer que el motocròs assolís una gran popularitat al país i que, durant anys, els principals pilots que hi participaven esdevinguessin estrelles mediàtiques. Pilots com ara els germans Derek i Don Rickman, Arthur Lampkin, John Burton, Chris Horsfield, Bryan Goss, Dave Nicoll, Vic Eastwood o John Banks eren coneguts i seguits pel gran públic, però els més populars de tots eren Dave Bickers i Jeff Smith. Els duels que protagonitzaven cada cap de setmana aquests dos campions, en directe davant les pantalles, eren seguits per milions de teleespectadors arreu de la Gran Bretanya.


Pedro Garrido Roca

Pedro Garrido Roca (Lleida, 1958) és un militar català, que ostenta el grau de general de brigada des de 2017 i exerceix de cap del cos de la Guàrdia Civil a Catalunya (regió VII) des de 2018.


Theodore Stephanides

Theodore Stephanides (21 de gener de 1896, Bombai, Raj Britànic – 13 d'abril de 1983, Kilburn, Londres) fou un poeta, autor, traductor, metge, naturalista i científic grec-britànic. És conegut principalment com a amic i mentor del famós naturalista i escriptor Gerald Durrell. Va ser un dels protagonistes de llibres com "La meva família i altres animals" de Gerald Durrell, "Prospero's Cell" de Lawrence Durrell o "El colós de Marussi" de Henry Miller.

Considerat un "homo universalis", Stephanides va ser respectat com a científic i metge, i aclamat com a poeta en anglès. A més, va traduir a l'anglès un gran volum de poesia grega, sobretot l'obra del poeta Kostís Palamàs i la novel·la de cavalleries gairebé èpica "Erotocritos".

Va ser un reconegut biòleg amb quatre espècies que porten el seu nom. Tres d'elles, "Cytherois stephanidesi", "Thermocyclops stephanidesi" i "Schizopera stephanidesi", són organismes d'aigua microscòpics descoberts per Stephanides el 1938. La quarta espècia és el crustaci (copèpode) "Arctodiaptomus stephanidesi", descrit com a "Diaptomus stephanidesi" per Otto Pesta el 1935.

Va escriure "A Survey of the Freshwater Biology of Corfu and of Certain Other Regions of Greece" (1948), un tractat biològic definitiu sobre la fauna d'aigua dolça de l'illa de Corfú, que encara és citat pels científics. El seu relat autobiogràfic de la batalla de Creta que va tenir lloc durant la Segona Guerra Mundial, "Climax in Crete" (1946), i el seu relat mig fictici de Corfú i les Illes Jòniques, "Island Trails" (1973), van ser àmpliament llegits en el passat, però ara són rareses bibliogràfiques.


Les aventures de Sherlock Holmes i del doctor Watson (en rus: Приключения Шерлока Холмса и доктора Ватсона) és una sèrie de pel·lícules de televisió soviètiques, dirigides per Ígor Màslennikov, amb Sherlock Holmes i el doctor Watson com a protagonistes. La sèrie consta de cinc pel·lícules (11 episodis amb la duració total de 12 hores i 46 minuts), realitzades entre el 1979 i el 1986 a l'estudi de cinema Lenfilm.


Maria Àngela Escudero Álvarez

Maria Àngela Escudero Álvarez (Ourense, Galícia, 1 de setembre de 1944) és una àrbitra de petanca catalana d'origen gallec.


Elegia a la mort de la meva filla Olga

Elegia a la mort de la meva filla Olga, JW 4/30 (en txec: Elegie na smrt dcery Olgy) és una cantata per a tenor, cor mixt i piano, escrita pel compositor txec Leoš Janáček el 1903. Va ser escrita per commemorar la mort de la filla del compositor, Olga Janáčková. Janáček va compondre la peça sobre un text de la professora russa Marfa Nikolayevna Veveritsa.


Josep Olivet Torras

Josep Olivet Torras (Manresa, 1 de febrer del 1980) és un empresari del sector de les telecomunicacions catalanes, cofundador i CEO de Fibracat i fundador i CEO d'Altecom.

Ben aviat va mostrar interès per la tecnologia i la informàtica. L'any 1992, amb dotze anys, el seu oncle li va regalar el seu primer ordinador, un Toshiba portàtil. Quatre anys més tard, amb 16 anys i gràcies a un préstec de 125.000 pessetes (750 euros) del seu pare, va crear Olivet Telecom, precursora d'Altecom. S'ha format de manera essencialment autodidàctica en informàtica i ha estat un emprenedor molt atent als canvis i l'evolució del sector tecnològic al tombant de segle. Va aconseguir que Manresa fos la primera ciutat de Catalunya amb fibra òptica canalitzada en conducte tèxtil.

Quan va fundar Olivet Telecom, va posar en marxa un servidor d'Internet per allotjar les webs dels clients i donar-los connexió a la xarxa via mòdem.

L'any 1999 va crear, juntament amb d'altres socis, Altecom (Alta Tecnologia de Comunicacions), amb la qual va muntar una xarxa de radioenllaços per donar connexió a particulars. Un any després, amb la creació de la Comissió Nacional dels Mercats i la Competència (CNMC), se'ls va concedir la llicència d'operador i, l'any 2001 es va establir la infraestructura d'estacions base pròpies del servei de connexió a internet per radioenllaç.

La marca Fibracat va començar a gestar-se el 2012 i va néixer, oficialment, el 2013 de la mà de Josep Olivet i Meritxell Bautista. La idea inicial era diferenciar clarament les dues activitats: la d'Altecom, dedicada a empreses i a donar connexió a majoristes que tenen la seva pr òpia xarxa de redistribució; i la de Fibracat que pretenia donar resposta a la mancança que patia el territori pel que fa al desplegament de la fibra òptica, ja que les grans companyies únicament se centraven en l'àrea metropolitana de Barcelona per motius de rendibilitat de la inversió.

L'any 2018 Josep Olivet va guanyar el 23è Premi Oleguer Bisbal d'El Pou de la gallina.


Cristina Nogué Bori

Cristina Nogué Bori (Folgueroles, Osona, 9 de juny de 1966) és una atleta especialitzada en camp a través i curses de mig fons i fons. Es va formar com a atleta en el Club Atlètic Vic. Després de competir i guanyar algunes proves de cros en categoria júnior, com el cros celebrat a Vic el 1983, o el de Sant Hilari el 1986, els anys 1987 i 1990 es convertí dos cops campiona d'Espanya de camp a través per equips, i el 1989 aconseguí ser recordista catalana dels 3.000 metres en "pista coberta". L'any 1992 participà en el Mundial de relleus i el 1996 es proclamà campiona de Catalunya de 10 quilòmetres en ruta, guanyant la cursa de Sabadell, amb un temps de 35:51, a les files del Saucony. També ha guanyat curses populars de diverses distàncies, com la mitja marató del Pla de l'Estany del 2000, amb un temps d'1:19:16, o la Mitja Marató de Granollers del 1995, amb 1:18:33.


Svangaskarð

El Svangaskarð (pronunciat ) és un estadi de futbol situat a la població de Toftir, a les Illes Fèroe. També se'l coneix amb el nom de Tofta Leikvøllur. La instal·lació compta amb dos camps de futbol i una pista esportiva per a l'atletisme al voltant del camp inferior. Té una capacitat per a 6000 espectadors.

Va ser l'estadi oficial de la selecció feroesa de futbol del 1991 al 2000, any en què es va inaugurar l'estadi de Tórsvøllur a Tórshavn, capital de les Illes Fèroe. Avui acull els partits de l'equip local, el B68 Toftir.

El Svangaskarð va ser inaugurat el 1980. Va ser un camp de terra durant els primers anys, i no va ser fins als anys 1990 i 1991 que no se li va instal·lar gespa.

El 20 d'octubre de 1991, l'estadi va arribar als estàndards que exigeixen les normes de la UEFA, poc després que les Illes Fèroe ingressessin a la Unió d'Associacions Europees de Futbol. Des d'aquell any, l'estadi es va convertir en el principal de la selecció nacional i en va acollir els partits fins al 2000, quan es va inaugurar el Tórsvøllur a Tórshavs. Des de llavors el Svangaskarð ha acollit ocasionalment alguns partits de la selecció.

El rècord d'assistència en un partit de futbol a les Fèroe es va produir en aquest estadi l'any 1998, quan la selecció de les illes va guanyar 2-1 a Malta. L'assistència d'aquell dia va ser de 6.642 espectacors.


Paisatge amb Apol·lo custodiant el ramat d'Admetos i Mercuri furtant-li'l, també conegut simplement com a Paisatge amb Apol·lo i Mercuri, és un quadre realitzat pel pintor francés del barroc Claude de Lorrain. Fa 74 cm d'alt i 98 cm d'ample, i està pintat a l'oli sobre llenç. Data de 1654 i es troba a Holkham Hall (Norfolk), residència de Thomas Coke, primer comte de Leicester, que l'adquiré el 1750.


El 17è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 29 d'abril al 14 de maig de 1964. En aquesta ocasió la Palma d'Or fou reanomenada "Grand Prix du Festival International du Film", denominació que mantindrà fins l'edició de 1974, quan recuperarà el nom de Palma d'Or.

El Grand Prix fou atorgat a "Les Parapluies de Cherbourg" de Jacques Demy. El festival va obrir amb "Cent mille dollars au soleil", dirigida per Henri Verneuil.


El 18è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 3 al 16 de maig de 1965. Olivia de Havilland esdevingué la primera dona president del jurat.

El Grand Prix du Festival International du Film fou atorgat a "The Knack …and How to Get It" de Richard Lester. El festival va obrir amb "The Collector", de William Wyler i va tancar amb "Tōkyō Orinpikku", de Kon Ichikawa.


El 20è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 27 d'abril al 12 de maig de 1967. El Grand Prix du Festival International du Film fou atorgat a "Blow Up" de Michelangelo Antonioni. El festival va obrir amb "J'ai tué Raspoutine", de Robert Hossein i va tancar amb "Batouk", dey Jean Jacques Manigot.


El 21è Festival Internacional de Cinema de Canes es va dur a terme del 10 al 24 de maig de 1968, abans de ser reduït per l'agitació provocada pels fets del maig de 1968 a França.

El festival va obrir amb una versió restaurada d' "Allò que el vent s'endugué", dirigida per Victor Fleming. El documental de Peter Lennon "Rocky Road to Dublin" va ser l'última pel·lícula projectada al festival el 17 de maig. Immediatament després de l'exhibició Jean-Luc Godard, Claude Lelouch i François Truffaut va pujar a l'escenari i va anunciar que, en solidaritat amb els treballadors i els estudiants que protestaven arreu de França, el festival es donava per acabat. Molts dels directors van retirar les seves pel·lícules del festival. L'endemà el 18 de maig 1968, l'exhibició de "Peppermint Frappé" de Carlos Saura fou cancel·lada, wque va causar commocions al públic que volia que el festival continués. Finalment el 19 de maig, cinc dies abans de la finalització del festival, es va cancel·lar el festival. Grace Kelly, actriu de cinema nord-americana i princesa de Mònaco, va servir com a amfitriona de les cerimònies d'obertura i tancament.

De les 28 pel·lícules seleccionades per competir pel Gran Premi del Festival Internacional del Cinema, només es van projectar 11. Els esdeveniments que van tenir lloc a Canes el 1968 van provocar la creació d'un esdeveniment paral·lel al Festival oficial que declarava la seva oposició a tota mena de censura o pressió política. Impulsada per Pierre-Henri Deleau, es va denominar "la Quinzena dels Realitzadors" i va començar a celebrar-se ja el 1969.


Lydia del Canto

Lydia del Canto (Torrent, 1985) és una periodista espanyola que des de setembre de 2018 dirigeix el diari "Levante-EMV", sent la primera dona a posar-se al capdavant d'aquest centenari mitjà de comunicació.

Lydia del Canto va néixer en la localitat valenciana de Torrent i es va llicenciar en Periodisme i Comunicació Audiovisual per la Universitat de València. Al juliol de 2008 es va incorporar a la plantilla de Levante-EMV com a redactora de l'edició digital del periòdic, on va exercir les tasques de coordinació amb l'edició impresa. Al febrer de 2014 es va incorporar com a directora de comunicació del PSPV-PSOE a la Comunitat Valenciana, lloc que va exercir fins que, al juliol de 2015, Ximo Puig va ser triat President de la Generalitat i la va triar per ocupar el lloc de Secretària Autonòmica de Comunicació de la Generalitat Valenciana. Mesos després, a l'octubre de 2015, es va reincorporar a Levante-EMV com a sotsdirectora del periòdic i responsable de la coordinació multiplataforma. Al setembre de 2016 Premsa Ibèrica li va encarregar la coordinació també de les edicions digitals de Superdeporte, Regió 7 i Diari de Girona. Al setembre de 2018 va ser nomenada directora de Levante-EMV. El seu nomenament va tenir una gran repercussió tant per la seua joventut com per ser la primera dona a dirigir un diari amb prop d'un segle i mig de vida.


Utrecht Te Deum and Jubilate

Utrecht Te Deum and Jubilate és el nom d'una composició coral en dues parts composta per Georg Friedrich Händel per a celebrar el Tractat de Utrecht (Pau de Utrecht) i el final de la Guerra de la Successió espanyola el 1713. El conjunt, dins la música sacre, està format per un Te Deum, HWV 278, i un "Jubilate Deo" (Salm 100), HWV 279. La combinació dels dos textos en anglès segueix models anteriors. L'estrena es celebrà el 13 de juliol de 1713 en un acte en catedral de Saint Paul a Londres.


Front Republicà

El Front Republicà (FR) va ser una coalició electoral catalana d'esquerres, republicana i independentista. Estava formada per Poble Lliure, Som Alternativa i Pirates de Catalunya i tenia el suport de La Forja. Es va presentar a les eleccions generals espanyoles d'abril de 2019, on va obtenir el 2,74% dels vots però cap escó.


Atrapa un millón

Atrapa un millón va ser un programa de televisió creat per la productora Endemol, produït per Gestmusic (del grup Endemol Shine Iberia), i emès per Antena 3. És l'adaptació del programa "The Million Pound Drop Live", del canal 4 de Regne Unit. Com la majoria de les versions, però a diferència de la versió original anglesa, la versió espanyola no s'emetia en directe. Va ser presentat a Espanya per Carlos Sobera.

Va començar a emetre's només els divendres a la nit en prime time el 4 de febrer de 2011, però a causa del gran èxit d'audiència obtingut, el 4 d'abril de 2011 va començar a emetre's també de dilluns a dijous a la tarda, i els divendres en horari habitual. A més, des del 29 d'abril de 2011, l'edició diària s'emet també els divendres, així que tots els divendres va haver-hi doble emissió del concurs: a la tarda i a la nit. Així i tot, cal destacar la baixada d'audiència en la versió setmanal dels divendres, la qual va causar la seva cancel·lació el 6 d'abril de 2012. No obstant això, es va continuar emetent totes les tardes de dilluns a divendres després del programa ¡Ahora Caigo! amb èxit relatiu, encara que gradualment la seva audiència va anar minvant a poc a poc.

En juny de 2014, es va donar a conèixer que el programa quedaria fora de la graella després de l'estiu, a causa de l'esmentat desgast d'audiència que estava sofrint últimament. Així, el programa va ser substituït per Boom!, presentat per Juanra Bonet, des del dimarts 9 de setembre del mateix any.


Plácido

Plácido és una pel·lícula espanyola dirigida en 1961 per Luis García Berlanga. De gran repercussió internacional en el seu moment i una de les millors comèdies del seu director, la pel·lícula va estar nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, finalment derrotada per "Såsom i en spegel," d'Ingmar Bergman..L'Institut Valencià de l'Audiovisual i de la Cinematografia Ricardo Muñoz Suay (IVAC) va obtenir una còpia de la pel·lícula en 2009, de la qual no existien negatius, invertint-hi 20.000 euros. També va participar en el 15è Festival Internacional de Cinema de Canes, tot i que no va obtenir cap guardó.


El misterio del Trinidad

El misterio del Trinidad és una coproducció hispanomexicana del director mexicà José Luis García Agraz estrenada en 2003. Va obtenir el Premi Ariel a la millor pel·lícula i fou nominada al Goya a la millor pel·lícula estrangera de parla hispana.


Antonín Baborovský

Antonín Baborovský (Karlovy Vary, Bohèmia, 24 de juny de 1951) és un antic pilot de motocròs txec de renom internacional durant la dècada del 1970. Després de participar unes temporades al Campionat del Món de motocròs de 250cc, començà a destacar quan canvià a la categoria dels 125cc. El , com a membre de l'equip estatal en què també hi havia Jiří Churavý, Miroslav Navácek i Zdenek Velky, aconseguí al circuit txec de Sedlčany l'únic triomf que obtingué mai l'antiga Txecoslovàquia al Motocross des Nations.

Durant tota la seva carrera, Baborovský fou membre de l'equip de motocròs Dukla de Praga i pilot oficial de CZ.


La 43a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia va tenir lloc el 10 de maig de 1999 als estudis de TVE Catalunya a Sant Cugat del Vallès. Un jurat compost per crítics i periodistes cinematogràfics de Barcelona va decidir mitjançant votació els qui eren els destinataris dels premis Sant Jordi que Ràdio Nacional d'Espanya-Ràdio 4 (RNE) concedeix anualment al cinema espanyol i estranger en els diferents apartats competitius i que en aquesta edició distingien a les pel·lícules estrenades al llarg de l'any 1997. La cerimònia fou presentada per Joan Pera i Paco Morán i hi van assistir Juanjo Puigcorbé, Assumpta Serna, Rosa Novell i Miliki.


Rotanev

Rotanev (β Delphini / β Del / 6 Delphini / HD 196524) és l'estel més brillant de la constel·lació del Dofí amb magnitud aparent +3,63. El curiós nom de Rotanev va aparèixer per primera vegada en el "Catàleg d'estels de Palerm" de 1814, sense cap explicació sobre aquest tema. Posteriorment, l'astrònom Thomas Webb va descobrir que el nom va ser encunyat per l'ajudant de l'astrònom Giuseppe Piazzi, Niccolo Cacciatore, qui va invertir el seu cognom llatinitzat "Venator", convertint-lo en "Rotanev".

Rotanev és una binària espectroscòpica amb els seus dos components, de magnituds +4,0 i +4,9, separades uns 0,65 segons d'arc. Molt similars les dues, són subgegants blanc-grogues de tipus espectral F5IV i 6500 K de temperatura; Rotanev A és 18 vegades més lluminosa que el Sol, mentre que Rotanev B és només 8 vegades més lluminosa que el nostre estel.
La velocitat de rotació d'una —o d'ambdues— estrelles és modesta, 40 km/s.
D'altra banda, Rotanev mostra peculiaritats en la seva composició química —específicament en el cas de l'estronci— com a conseqüència de l'enfonsament o ascens de les diferents classes d'àtoms.
No obstant això, la abundància de ferro és relativament corrent.
El sistema es troba a 97 anys llum del Sistema Solar.

La separació mitjana entre les dues components de Rotanev és de 13 ua, encara que l'excentricitat de l'òrbita fa que aquesta variï entre 8 i 18 UA al llarg del període orbital de 26,7 anys.
L'apoapsi —màxima separació— va tenir lloc el 2002.
Així mateix, hi ha altres tres estels de poca magnitud que visualment apareixen al costat de Rotanev, però no formen part del sistema estel·lar.


Silvia Navarro Giménez

Silvia Navarro Giménez, coneguda com a Silvia Navarro (València, 20 de març de 1979) és una jugadora valenciana d'handbol, guanyadora d'una medalla olímpica. Membre del Ro'Casa Gran Canària ACE de la Divisió d'Honor en el qual ja porta 7 temporades, va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'estiu de 2012 realitzats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en derrotar en el partit pel tercer lloc a la selecció de Corea del Sud. Al llarg de la seva carrera ha aconseguit una medalla de bronze al Campionat del Món d'handbol..

Ocupa la posició de portera i sol realitzar una gran quantitat de parades decisives al llarg dels partits. Entre les seves característiques principals destaquen una gran elasticitat, concentració, anticipació i intuïció per parar els llançaments més complicats.

És internacional absoluta amb la selecció Espanyola d'handbol, amb la qual va aconseguir la medalla de bronze en els Jocs Olímpics de Londres 2012. En 2011 va aconseguir també amb la selecció, la medalla de bronze en el Campionat del Món disputat a Brasil. En 2014 es va proclamar amb la mateixa subcampiona en el Campionat Europeu d'Handbol d'Hongria i Croàcia 2014. En el Mundial de 2019 de Japó celebrat en la regió de Kumamoto va aconseguir la medalla de Plata després de jugar la final contra els Països Baixos.


Tullio Pinelli

Tullio Pinelli (Torí, 24 de juny de 1908 – Roma, 7 de març de 2009) va ser un dels més coneguts guionista de cinema italià que es va destacar per haver participat amb grans directors com Federico Fellini a pel·lícules com "I Vitelloni", "La Strada", "La Dolce Vita" i "8½".

Al costat de Suso Cecchi d'Amico (1914-2010), un dels dos més famosos guionistes cinematogràfics d'Itàlia, que va conquistar quatre nominacions al Oscar pels seus treballs amb Fellini.

Nascut en el si d'una noble família torinesa, que retrato en el film "Il brigante di Tacca del Lupo" de Pietro Germi. Treballà inicialment com a advocat mentre escrivia teatre, la seva obra "I padri etruschi" li va valer un contracte cinematogràfic que canvià la seva vida. Va treballar amb Fellini i Roberto Rossellini, i el 1949 va adaptar "Il mulino del Po" d'Alberto Lattuada.

Pinelli va saber captar i traslladar al guió les idees Fellini. També treball en vuit pel·lícules amb Pietro Germi entre 1951 i 1972, amb Mario Monicelli i amb Vittorio de Sica a "El jardí dels Finzi-Contini".

Es va casar amb Maria Cristina Quilico, (morta en 1987), amb qui va tenir quatre fills. Després es va tornar a casar amb Madeleine Lebeau. El 1998 va rebre un David di Donatello a la seva carrera.


El color de la magrana

El color de la magrana (Rus: Цвет граната, "Tsvet granata"; Armeni: Նռան գույնը, "Nřan guynə") és una pel·lícula del 1968 escrita i dirigida pel director armeni Serguei Parajanov. És una recreació poètica de la vida de l'ashick (trobador) armeni del segle XVIII, Sayat-Nova.

Va tenir problemes per ser distribuïda a causa de la censura en l'ex-Unió Soviètica. Ha estat inclosa en algunes llistes com la millor pel·lícula de tots els temps.


Media naranja

Media naranja és una sèrie de televisió comèdia estrenada per Televisió Espanyola el 5 de març de 1986. Està composta per 12 capítols d'una 25 minuts de durada, es va retransmetre en horari de màxima audiència, els dimecres a dos quarts de deu de la nit. Va ser escrita per Rosa Montero i realitzada per Jesús Yagüe. El cantautor Javier Bergia va compondre la sintonia.


Bolnisi Sioni

Bolnisi Sioni (en georgià: ბოლნისის სიონი) o la Catedral de Bolnisi Sioni és una basílica de l'església Ortodoxa Georgiana al poble i districte de Bolnisi, Geòrgia. La catedral va ser construïda entre els anys 478-493. És l'edifici existent més antic de l'església a Geòrgia. El bisbe David va ser el líder de l'església supervisora durant la construcció de Bolnisi Sioni.


La cerimònia de lliurament de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1974 va tenir lloc en 1975 al Cinema Palafox de Madrid. Va ser el trentè lliurament de aquestes medalles, atorgades per primera vegada vint-i-nou anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis van ser lliurats pels intèrprets britànics Sarah Miles i Stanley Baker i tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1974. Després de l'acte es va projectar la impactant pel·lícula "L'exorcista".

Es van lliurar premis en disset categories, dues menys que en la edició anterior, ja que van desaparèixer les medalles a la millor pel·lícula infantil i a la millor pel·lícula de sales especials. La triomfadora va ser "Hay que matar a B.", que va aconseguir tres medalles: millor pel·lícula, millor guió i millor ambientació.


AH Cephei

AH Cephei (AH Cep / HD 216014 / HIP 112562 / SAO 20247) és un estel variable de magnitud aparent mitjana +6,88.
Es troba a 2240 anys llum del Sistema Solar —si ben l'error en la distància supera el 10 %— en direcció a la constel·lació de Cefeu.

AH Cephei és una binària eclipsant formada per dos estels calents i massives, ambdues de tipus espectral B0.5Vn. Molt semblants, però no idèntiques, la component principal té una temperatura efectiva de 29.900 K i és 28.900 vegades més lluminosa que el Sol. Té una massa de 15,3 masses solars i un radi 6,3 vegades més gran que el del Sol. L'estel acompanyant té una temperatura de 28.600 K i és lleugerament menys lluminosa, però 20,500 vegades més que el Sol. La seva massa és de 13,4 masses solars i la seva ràdio és 5,8 vegades més gran que el radi solar. Ambdues giren ràpidament sobre si mateixes amb una velocitat de rotació projectada de 185 km/s. L'edat del sistema s'estima en 5 milions d'anys.

El període orbital del sistema és de 1,7747 dies. En l'eclipsi principal, la lluentor de l'estel disminueix 0,29 magnituds i en l'eclipsi secundari el descens de lluentor és de 0,25 magnituds. El semieix major de l'òrbita és de 0,09 UA, sent aquesta circular. No existeix intercanvi de matèria entre components, per la qual cosa no és una binària de contacte.


(2272) Montezuma

(2272) Montezuma és un asteroide que forma part del cinturó interior d'asteroides i va ser descobert per Tom Gehrels el 16 de març de 1972 des de l'observatori Palomar, Estats Units.

Al principi va rebre la designació de 1972 FA. Més endavant, en 1993, es va anomenar en honor de l'emperador asteca Moctezuma Xocoyotzin (1466-1520).

Orbita a una distància mitjana de 1,867 ua del Sol, podent allunyar-se'n fins a 2,035 ua i acostar-s'hi fins a 1,699 ua. Té una excentricitat de 0,09 i una inclinació orbital de 24,33 graus. Empra 931,5 dies a completar una òrbita al voltant del Sol. Montezuma pertany al grup asteroidal d'Hungaria.

La magnitud absoluta de Montezuma és 13,94 i el període de rotació de 8,183 hores. Està assignat al tipus espectral S de la classificació Tholen.


Plecturocebus grovesi

Plecturocebus grovesi és una espècie de primat de la família dels pitècids. És endèmic de l'estat brasiler de Mato Grosso. Es diferencia de les altres espècies del gènere "Plecturocebus" pel color del pelatge. Fou anomenat en honor del mastòleg australià Colin Groves. Com que fou descobert fa poc, la UICN encara no n'ha avaluat l'estat de conservació, però els seus descriptors consideren que es tracta d'una espècie en perill crític.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Miguel Santos Ruiz

Miguel Santos Ruiz (Utrera, Sevilla, 4 d'octubre de 1999) és un jugador d'escacs andalús, que té el títol de Gran Mestre Internacional des de 2018. És rebesnét de Miguel de Unamuno.

A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2019, hi tenia un Elo de 2585 punts, cosa que en feia el jugador número 8 (en actiu) de l'estat espanyol, i el número 302 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2585 punts, a la llista del desembre de 2019.


WASP-1b

WASP-1b és un exoplaneta que orbita l'estrella WASP-1, a més de 1000 anys llum de la Terra, a Andròmeda. La massa i el radi del planeta indiquen que és un planeta jovià, del tipus Júpiter ardent, causa de la seva proximitat amb la seva estrella (a diferència de Júpiter es troba a un 3% de la distància de la Terra al Sol). El reconeixement al suport al projecte regional SuperWASP a l'illa La Palma, Espanya, els descobridors li han atès el sobrenom no oficial de Garafía-1, com el municipi Garafía, on es troba l'observatori utilitzat.


Gyula Zsivótzky

Gyula Zsivótzky (Budapest, 25 de febrer, 1937 - Budapest, 29 de setembre, 2007) fou un atleta d'Hongria especialista en llançament de martell.

Guanyà la medalla d'or en aquesta prova als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic 1968 a més de dues medalles d'argent a Roma 1960 i Tòquio 1964.

Casat amb la saltadora d'alçada Magdolna Komkané Csábi, és pare del decatleta Attila Zsivóczky.


The Engineer

The Engineer és una revista de divulgació tècnica amb seu a Londres on hom pot trobar els darrers avenços en enginyeria i tecnologia tant al Regne Unit com internacionals. Fou fundada el gener de 1856 i es troba entre les publicacions professionals més antigues del món. The Engineer se centra sobretot en noves tecnologies lligades a les energies alternatives i la millora de les fonts energètiques tradicionals, a avanços en bioenginyera, aviació, enginyeria naval, comunicacions, defensa o producció. També s'hi pot trobar una gran secció d'ofertes de treball per enginyers així com informació sobre convencions i cursos de formació.

El fundador fou Edward Charles Healey, un emprenedor i enginyer amb interessos financers als ferrocarrils. El diari publicava cròniques i explicava la gran quantitat de millores tècniques durant el gran desenvolupament en l'època victoriana.

Abans de la fi del , The Engineer havia cobert fites com ara el procés Bessemer per la fabricació d'acer, la invenció del telèfon o la llum per part de Thomas Edison.

Durant el següent segle i mig The Engineer reflectí no només la ràpida evolució de la tecnologia, sinó també la història de Gran Bretanya. Per exemple, en els primers anys fou testimoni de gran quantitat de projectes duts a terme per l'Imperi Britànic. Durant la Segona Guerra Mundial, la revista es va centrar en el paper dels enginyers en la lluita contra el Nazis, per exemple amb el motor Rolls-Royce Merlin desenvolupat per donar potència a l'avió de combat Supermarine Spitfire, de la Royal Air Force

Al llarg de la seua vida, la revista ha narrat altres esdeveniments com ara l'enfonsament del Titanic, l'arribada de la televisió, el llançament del Spútnik, la cooperació anglo-francesa en el Concorde.


Fernando Sanz y Martínez de Arizala

Fernando Sanz y Martínez de Arizala, més conegut com a Fernand Sanz (Madrid, 28 de febrer de 1881 - Pau, 8 de gener de 1925) va ser un ciclista madrileny de naixement, però nacionalitzat francès que va disputar els Jocs Olímpics de París de 1900 i en els que va guanyar la medalla de plata en la prova d'esprint, per darrere Georges Taillandier i per davant de John Henry Lake. Era fill il·legítim del rei Alfons XII d'Espanya i la contralt valenciana Elena Sanz.


Margaret Mitchell

Margaret Munnerlyn Mitchell (Atlanta, Geòrgia, 8 de novembre de 1900 – ibíd., 16 d'agost de 1949) va ser una escriptora i periodista estatunidenca, que guanyà el Premi Pulitzer el 1937 per la seva novel·la "Allò que el vent s'endugué" ("Gone with the Wind"). Aquesta novel·la és una de les més populars de tots els temps havent venut més de 30 milions d'exemplars. Se'n va fer una adaptació cinematogràfica el 1939 amb Clark Gable com a protagonista masculí que és una de les pel·lícules més populars de tots els temps.

Margaret Mitchell nasqué a Atlanta, a l'estat de Geòrgia (Estats Units). El seu pare era advocat i la seva mare sufragista d'orígens catòlics irlandesos qui morí el 1918 víctima de l'epidèmia de grip d'aquell any. En la seva infantesa escoltà els relats dels veterans participants en la guerra civil nord-americana.

Escriví una columna periodística en el diari "The Atlanta Journal-Constitution" sota el pseudònim de Peggy Mitchell. Entre altres va entrevistar al famós actor Rodolfo Valentino i va fer biografies de generals de la guerra civil americana. L'any 2000 es publicà una selecció dels seus articles.

Es va casar dues vegades el 1922 i el 1925 (el segon marit era el "padrí" (best man) de noces en el primer casament.

Morí d'un accident a conseqüència d'un atropellament automobilístic, va ser enterrada al cementiri d'Oakland a Atlanta.


Phalanger

Phalanger és un gènere de pòssums. És un dels quatre gèneres les espècies dels quals s'anomenen vulgarment cuscussos.

* Gènere Phalanger
** "Phalanger alexandrae"
** Cuscús de muntanya, "Phalanger carmelitae"
** Cuscús terrestre de les illes Aru, "Phalanger gymnotis"
** Cuscús comú oriental, "Phalanger intercastellanus"
** Cuscús de l'illa Woodlark, "Phalanger lullulae"
** "Phalanger matabiru"
** Cuscús de Telefomin, "Phalanger matanim"
** Cuscús comú meridional, "Phalanger mimicus"
** Cuscús comú septentrional, "Phalanger orientalis"
** Cuscús de les Moluques, "Phalanger ornatus"
** Cuscús de Rothschild, "Phalanger rothschildi"
** Cuscús sedós, "Phalanger sericeus"
** Cuscús de Stein, "Phalanger vestitus"


Akiba Rubinstein

Akiba Rubinstein (12 de desembre de 1882 - 15 de març de 1961) va ser un gran jugador d'escacs de principis del , que tingué el títol de Gran Mestre des de 1950. Malgrat que no va arribar a ser campió del món, les seves partides s'estudien encara avui, i tenen una gran influència en els escacs actuals.


Franz Stangl

Franz Stangl fou un oficial nazi del Tercer Reich, comandant dels camps d'extermini de Sobibor i Treblinka, amb el rang d'SS-Obersturmführer.


Agustín de Iturbide y Green

Agustín de Iturbide y Green va néixer a Ciutat de Mèxic el 2 d'abril de 1863, va ser el fill únic d'Ángel de Iturbide (germà d'Agustín de Iturbide) i de la seva esposa estatunidenca Alicia Green. Maximilià I de Mèxic, que no tenia cap descendència, el va adoptar com a hereu i li va atorgar el títol de Príncep d'Iturbide el 13 de setembre de 1865. Va ser cavaller de l'Orde de Guadalupe i va rebre també l'Orde de l'Àguila Mexicana.

Des del seu naixement, fins a la seva data d'adopció per Maximilià I de Mèxic, la seva vida transcorria, fins a cert punt, sense agitacions. Va ser el 1865, quan, veient que era impossible tenir descendència biològica, Maximilià d'Habsburg, contactà la Casa d'Iturbide per a negociar l'adopció dels dos únics néts de Agustín de Iturbide, Salvador de Iturbide y Marzán i el petit Agustín de Iturbide y Green. A la seva sortida de Mèxic, es va dedicar sobretot, als seus estudis, al Col·legi de Saint Michel i després a l'Escola d'Ascot. Es va educar a la Gran Bretanya i a la Universitat de Georgetown, Estats Units. Es va casar per primera vegada el 1894 amb Lucy Eleanor Hatchett i per segona el 1915 amb María Luisa Kearney, però no va tenir fills dels seus dos matrimonis.


Bisbat de Barbastre-Montsó

El Bisbat de Barbastre-Montsó és al nord de la província d'Osca (Aragó). La diòcesi forma part de la província eclesiàstica de Saragossa, per la qual cosa és sufragània de l'arxidiòcesi de Saragossa. La diòcesi limita al nord amb els Pirineus, a l'est i al sud amb la Diòcesi de Lleida, i a l'oest amb les d'Osca i Jaca. Hi ha dues seus catedralícies la de Santa Maria del Romeral a Montsó i la catedral de Barbastre, ciutat en què també hi ha el palau episcopal, el seminari, i l'escola dels clergues regulars de les Escoles Pies, o escolapis. A més del seminari per a l'educació dels joves eclesiàstics, hi ha diverses comunitats de la diòcesi va dedicar a una vida contemplativa i l'educació dels joves, entre ells: els Escolapis, els Fills de l'Immaculat Cor de Maria, les Clarisses, i el caputxí les monges tenen bases a la capital, els benedictins a la localitat de Pueyo, i dels Carmelites Descalços a Graus i Sales-Altes. Hi ha escoles en tots els pobles de la diòcesi.


HD 131664 b

HD 131664 b és un planeta extrasolar gasós o nana marró situat a la constel·lació de l'Au del Paradís que orbita l'estrella HD 131664, descobert el 2008 en virtut de la HARPS.


Ibrahim ibn Abd-Al·lah

Ibrahim ibn Abd-Al·lah (Medina, 715 - prop de Bàssora, 763) fou un rebel hassànida enfrontat al califa abbàssida al-Mansur.

Era nét d'al-Hàssan al-Muthanna ibn al-Hàssan ibn Alí ibn Abi-Tàlib i de Fàtima bint al-Hussayn ibn Alí ibn Abi-Tàlib i fill d'Abd-Al·lah ibn al-Hàssan, que per part de pare era hassànida i per part de mare hussàynida, la qual cosa li va valdre el sobrenom d'al-Mahd («de pura sang») i que fos considerat cap tant dels haiximites (alides i abbàssides) com dels hassànides. Abd-Al·lah ibn al-Hàssan va aconseguir en una reunió de caps que el seu fill Muhàmmad ibn Abd-Al·lah an-Nafs az-Zakiyya (de 32 anys) fos reconegut com a pretendent al califat.

Ibrahim va acompanyar el seu germà Muhàmmad, exercint una forta propaganda per tots els dominis califals arribant fins al Sind. Quan l'abbàssida as-Saffah va pujar al tron (750), els alides van haver d'acceptar el fet consumat, però no van renunciar a la seva propaganda i van continuar predicant, ara secretament i fent als abbàssides l'objectiu de les seves queixes. El nou califa al-Mansur (754-775) es va amoinar per aquesta activitat i el 758 va fer empresonar a Abd-Al·lah ibn al-Hàssan a Medina; després el van seguir altres caps alides i finalment foren tots portats a Kufa, on foren tancats en un calabós com a ostatges per atreure Muhàmmad i Ibrahim, però aquests van seguir la seva propaganda i no es van deixar prendre.

Davant una possible detenció, finalment Muhammad va decidir revoltar-se el 25 de setembre del 762 a Medina. La revolta va acabar amb la seva mort el 6 de desembre del 762. Mentre Ibrahim era a Bàssora, des d'on s'havia unit a la revolta el 23 de novembre del 762 amb el suport del governador local que simpatitzava amb la causa alida. Poc després es va apoderar d'Ahwaz, de les ciutats del Fars i de Wasit. El califa va abandonar la construcció de Bagdad i es va traslladar a Kufa, on s'havien de concentrar les tropes de la Jazira i de Síria, que va fer creure que eren més nombroses del que eren. Issa ibn Mussa ja havia sufocat la revolta al Hijaz i va ser cridat per agafar el comandament contra Ibrahim a Bàssora. Quan a Bàssora es va saber la mort de Muhàmmad, Ibrahim fou reconegut pels seus com a nou califa, com a hereu del seu germà, i tot seguit van avançar cap a Kufa on els alides locals el cridaven; però enganyat per les maniobres del califa sobre el nombre de tropes, es va retirar i va establir posicions a Bakhamra, tot esperant l'atac d'Issa ibn Mussa (21 de gener del 763) on va lliurar batalla contra els enemics. Encara que l'avantguarda d'Issa fou derrotada, al final es va endur la victòria, i els partidaris d'Ibrahim es van dispersar; Ibrahim, ferit, va morir el 14 de febrer del 763, a l'edat de 47 anys.


Volta a Polònia 2009

La Volta a Polònia 2009 fou la 66a edició de la cursa ciclista Volta a Polònia. La prova formava part del calendari del Calendari mundial i es disputà entre el 2 i el 8 d'agost. Els ciclistes haguren de superar set etapes, amb 1.158,1 km, entre les ciutats de Varsòvia i Cracòvia.

El vencedor final fou l'italià Alessandro Ballan, vigent campió del món, que trencà la cursa en la 5a i 6a etapa, imposant-se per davant de l'espanyol Daniel Moreno.


Piadina

La piadina, o piada, és un producte alimentari que consisteix en una fina focaccia de farina de blat, saïm o oli d’oliva, bicarbonat o rent, sal i aigua, que es cuina tradicionalment en una planxa de terracota, anomenada "«teglia»" ("tégia" en romanyol) o "«testo»" ("tëst"), però actualment es cuina més sovint sobre una planxa de metall o sobre una planxa de pedra refractària. D'origen italià, és típic de les províncies de l'Emília-Romanya (Forlì-Cesena, Ravenna i Rímini). Es tracta, segons les paraules de Giovanni Pascoli, "«el pa, de fet, el menjar nacional dels Romanyols»"; en realitat, era sobretot per als més pobres.

La piadina forma part de la llista de "Productes agroalimentaris tradicionals italians de la regió Emília-Romanya", i posseeix diverses associacions que vigilen l'elaboració, els continguts i els gruixos, com «"Associazione per la valorizzazione della Piadina Romagnola"», "«Associazione per la promozione della Piadina Romagnola»" i "«Comitato per la valorizzazione della piada riminese com'era i dov'era»". Se sol marcar amb unes inicials (IGP) i la seva denominació pot ser "Piadina Terre di Romagna" i "Piada Romagnola di Rimini" (la diferència entre elles és el gruix i les dimensions).


Valentín Buiza Sánchez

Valentín Buiza Sánchez (Madrid, 9 de febrer de 1975) és un exfutbolista espanyol. Ocupava la posició de migcampista.

Va debutar en primera divisió a la temporada 96/97 amb el Rayo Vallecano, jugant mitja part d'un partit. Amb el descens de l'equip madrileny, va fitxar pel Real Jaén de la Segona divisió, disputant només vint-i-cinc minuts com a suplent, i tornant a baixar de categoria.


José Rafael Caturla i Palao

José Rafael Caturla i Palao (Alacant, 4 de novembre de 1976) és un exfutbolista valencià, que jugava de migcampista.

Format al futbol base de l'Hèrcules CF, va debutar amb el primer equip a primera divisió tot jugant un partit a la temporada 96/97, sense tindre continuïtat a l'esquadra alacantina.


GetBackers

és un manga escrit per Yuya Aoki i il·lustrat per Rando Ayamine, publicat en la revista Shonen Magazine de l'editora Kodansha. El manga relata les aventures de dos xics de l'agència "GetBackers" que s'encarreguen de recuperar objectes perduts a canvi d'una recompensa.

Fou adaptat a l'anime per Studio DEEN en associació amb Kodansha i emès en el senyal de TBS. Fou llicenciada per a la seua transmissió a llatinoamèrica i a l'estat espanyol. Va comptar amb 49 episodis d'uns 25 minuts cadascun emesos originalment al Japó entre octubre de 2002 i setembre de 2003.

A Catalunya l'anime va arribar doblat al català de la mà del K3 el 21 d'octubre de 2007.


Edward Singleton Holden

Edward Singleton Holden (Saint Louis, Missouri, 5 de novembre de 1846 – Nova York, 16 de març de 1914) fou un astrònom estatunidenc. El seu cosí George Phillips Bond fou director del Harvard College Observatory.

El 1870 ingressà a l'Acadèmia Militar dels Estats Units. El 1873 exercí com a professor de matemàtiques a l'Observatori Naval dels Estats Units, on generà una favorable impressió a Simon Newcomb. Fou director de l'Observatori de Washburn de la Universitat de Wisconsin-Madison entre el 1881 i 1885. Fou escollit membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units el 1885.

El 28 d'agost de 1877, pocs dies després que Asaph Hall descobrís les llunes marcianes Deimos i Fobos, Holden va dir haver trobat un tercer satèl·lit, però anàlisis posteriors mostraren errors en les observacions en les quals es basà. A més d'aquest descobriment errat, Holden descobrí un total de 22 objectes NGC durant la seva tasca en l'observatori de Washburn.

Fou president de la Universitat de Califòrnia entre el 1885 i 1888, i el primer director de l'Observatori Lick entre el 1888 i 1897. Posteriorment, el 1901, assumí com a bibliotecari de l'Acadèmia Militar dels Estats Units de West Point, càrrec que ocupà fins a la seva mort.

Va escriure diversos lliures, incloent-hi texts de ciència per a nens, com per exemple "Real Things in Nature. A Reading Book of Science for American Boys and Girls" ("Coses reals en la natura. Text de lectures de ciència per a nens i nenes estatunidencs") publicat el 1916.


L'americà impassible

L'americà impassible (títol original anglès "The Quiet American") és una pel·lícula estrenada el 2002, adaptació de la novel·la del mateix nom de Graham Greene. Va ser dirigida per Phillip Noyce i protagonitzada per Michael Caine, Brendan Fraser, i Do Thi Hai Yen. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

La versió del 2002 de "The Quiet American", per contrast amb la versió de 1958, descriu el final original de Greene i el tractament de principal personatge, l'americà Pyle. Com la novel·la, la pel·lícula il·lustra la culpabilitat moral de Pyle promovent intrigues dins del govern del Vietnam del Sud. Anant més enllà de l'obra original de Greene, la pel·lícula va fer servir un muntatge final amb imatges superposades de soldats americans de les dècades de la del Guerra del Vietnam. Miramax va pagar 5,5 milions de dollars pels drets de distribució a l'Amèrica del Nord, guanyant en total als EUA 12,9 milions a sales dels Estats Units. Michael Caine va ser nominat per l'Oscar al millor actor.


Usain Bolt

Usain Bolt, conegut amb el sobrenom de el Llampec (en anglès "the Lightning Bolt"), (Sherwood Content, Trelawny, Jamaica, 21 d'agost de 1986) és un atleta jamaicà especialitzat en els 100 i els 200 metres llisos. Fa 1,95 metres d'alçada i té i un pes de 94 kg.


Mosè in Egitto

Mosè in Egitto (Moisès a Egipte) és una òpera en tres actes de Gioachino Rossini, amb llibret d'Andrea Leone Tottola. S'estrenà al Teatro San Carlo de Nàpols el 5 de març de 1818.

L'òpera es va estrenar durant la Quaresma i, segons exigia la tradició, els espectacles que s'estrenaven en aquest període havien de ser de caràcter Bíblic, amb grans escenes de conjunt i un tractament simfònic de l'orquestra que apropés l'espectacle a un oratori. La trama transcorre en l'Egipte de voltant de l'any 1230 aC i es va basar vagament en l'Èxode d'Egipte dels israelites, liderats per Moisès. A més es va introduir un tema amorós, en el qual el fill del faraó, Amenofi (tenor) planeja impedir la seva marxa, ja que estima a la jueva Elcia (soprano).

Rossini va adaptar l'obra per a la seva estrena a París. Amb el títol "Moïse et Pharaon, ou Le passage de la mer Rouge", augmentada a quatre actes i amb llibret de Luigi Balocchi i Victor-Joseph Étienne de Jouy, es va estrenar el 26 de març de 1827 a l'Académie Royale de Musique de París.


Vercassivel·laune

Vercassivel·laune (en llatí "Vercassivellaunus") va ser un cap dels arverns gals, parent de Vercingetòrix i un dels generals d'aquest en la Guerra de les Gàl·lies contra Juli Cèsar (52 a 51 aC).

Va ser fet presoner en la batalla d'Alèsia quan dirigia les forces que pretenien aixecar el setge de la fortalesa que Juli Cèsar va rebutjar.


Josep Maria Claret i Rubira

Josep Maria Claret i Rubira (Girona, 1908-1988) fou un arquitecte i tractadista d'art català, arquitecte municipal de Maó i de Girona.

Nascut a Girona, es llicencià en arquitectura l'any 1934. Arribà a Maó l'any 1939, amb l'encàrrec de dirigir les obres per a la construcció del primer aeroport de Menorca, avui dia Aeroclub de Menorca. El mateix any és nomenat arquitecte municipal de Maó, portant a terme importants remodelacions del Nucli Antic, entre elles, la realització de la "Costa de la Victòria" (1951), coneguda popularment com a "Costa de Ses Voltes".

El 1941 realitzà la conversió del Palau Mercadal en la Casa de Cultura de la Ciutat (Biblioteca pública de Maó). L'any 1953 veu convertit en realitat el projecte de l'Institut d'Ensenyança Mitjana de la ciutat.

Una de les obres més conegudes va ser la de l'Hotel Port-Mahón (1965): "El fet de la situació del solar mirant al Port em va donar la idea de realitzar un edifici que fos reflex de Sant Antoni", referint-se al conegut casat del lloc menorquí Sant Antoni situat al Port de Maó, on l'almirall Horatio Nelson va residir durant les estades a l'illa de Menorca.

Amb tot, l'aportació més important de Josep Maria Claret fou la realització l'any 1944, del "Projecte de Reforma Interior i Eixampla de Maó", primer document urbanístic de la ciutat. Fet en uns anys d'eufòria expansionista, duplica la superfície de la ciutat, introduint com a novetat vies de circulació rodada als seus voltants.


Tit Virgini Tricost Rútil

Tit Virgini Tricost Rútil () va ser un magistrat romà. Formava part de la família Tricost, una branca de l'antiga gens Virgínia. Segurament era nét d'Òpiter Virgini Tricost, que va ser cònsol l'any 502 aC.

Va ser elegit cònsol l'any 479 aC amb Cesó Fabi Vibulà, any en què la gens Fàbia va deixar Roma per anar a fer la guerra contra Veïs. Va ser àugur i va morir l'any 463 aC en una gran epidèmia de pesta que va devastar Roma.


Truebella skoptes

Truebella skoptes és una espècie d'amfibi de la família Bufonidae. Viu al Perú. Aquesta espècie és coneguda només en una única zona, a 5 km al sud-oest de Comas, al departament de Junín, als Andes del centre del Perú, a 3.283m sobre el nivell del mar. Probablement es produeix més àmpliament. El seu hàbitat natural són els prats tropicals o subtropicals a gran altitud. Es tracta d'una espècie terrestre i d'aigua dolça. Una amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie és la destrucció de l'hàbitat.


Sant Joan del Laterà

LArxibasílica de Sant Joan del Laterà (en italià "San Giovanni in Laterano") és la catedral de Roma, on es troba la seu episcopal del bisbe de Roma (el papa). Està dedicada al Crist Salvador, no obstant això és més coneguda amb el nom de Sant Joan del Laterà perquè tant Joan Evangelista com Joan Baptista van indicar el Salvador, i per la seva situació a la zona del Laterà. Tot i estar situada fora dels límits de la Ciutat del Vaticà, és una propietat extraterritorial de la Santa Seu.

El nom oficial és "Archibasilica Sanctissimi Salvatoris et Sancti Iohannes Baptista et Evangelista in Laterano" ('Arxibasílica del Santíssim Salvador i dels Sants Joan Baptista i Evangelista del Laterà'), i és la més antiga i la de rang més alt entre les quatre basíliques majors o papals de la ciutat de Roma, juntament amb Sant Pere del Vaticà, Sant Pau Extramurs i Santa Maria Major, totes les quals tenen una Porta Santa i un Altar Papal. Té el títol honorífic d'"Omnium urbis et orbis ecclesiarum mater et caput" ('Mare i cap de totes les esglésies de la ciutat de Roma i del món'), ja que és la seu episcopal del principal de tots els bisbes, el papa. Va ser consagrada pel papa Sant Silvestre I.

Actualment, el papa celebra certes cerimònies litúrgiques en aquest lloc (per exemple, la missa del sopar del Dijous Sant i la de la festa del Corpus Christi; aquesta última té lloc a l'atri, a partir del qual parteix la processó eucarística).


Hannibal Rising

Hannibal Rising és una pel·lícula de Peter Webber i Pietro Scalia, estrenada el 2007.
El Dr. Hannibal Lecter torna a Hannibal Rising, l'adaptació cinematogràfica de l'última novel·la de Thomas Harris. Altres pel·lícules han estat adaptades de les novel·les de Thomas Harris, reprenent el mateix personatge, entre les quals El silenci dels anyells, Red Dragon i Hannibal, i on es descobreix que el Dr. Lecter ha vist la seva família delmada durant la Segona Guerra Mundial a Europa de l'Est. Fins a "Hannibal Rising" no és explicada la infantesa i l'adolescència del cèlebre assassí caníbal.


César Sánchez Pérez

César Sánchez Pérez (Navalmoral de la Mata, província de Càceres, 26 d'agost de 1978) és un sociòleg i polític valencià d'origen extremeny, alcalde de Calp i diputat a les Corts Valencianes en la VII, VIII i IX legislatures. Actualment és President de la Diputació d'Alacant.


Limes Germanicus

El Limes Germanicus (en llatí, 'frontera germànica') era una important línia de frontera ("limes") amb forts que van acotar les províncies romanes antigues de Germania Superior i Raetia, i dividir l'Imperi Romà i les tribus germàniques insubmises, dels anys 83 a 260. A aquesta època, el "limes" abraçava del Mar del Nord al Rin, fins a prop de Regensburg al Danubi.

El "Limes Germanicus" estava dividit en:

* El "limes" germànic més baix (del nord), que anava del Mar del Nord a Katwijk, als Països Baixos al llarg del Rin;
* El "limes" superior germànic (també anomenat senzillament "el Limes"): s'inicia al Rin a Rheinbrohl (districte de Neuwied) a través de les muntanyes Taunus a l'est d'Hanau, i al llarg de Miltenberg, i d'Osterburken (Neckar-Odenwald-Kreis), del sud a Lorch (Ostalbkreis) en una línia recta gairebé perfecta de més de 70 km;
* El "Limes Rhaetian" est, estès de Lorch a Eining (proper a Kelheim) en el Danubi.

La longitud total era de 568 km. Va incloure com a mínim 60 castells i 900 talaies.
Les defenses de frontera romana han esdevingut molt més conegudes per les excavacions sistemàtiques finançades per Alemanya i per altres investigacions relacionades amb aquestes. El 2005, les restes de les fronteres de la Germania Superior i "Limes Rhaetian" foren incloses en la llista de la UNESCO com a llocs del Patrimoni Mundial com a fronteres de l'Imperi Romà. A prop de Frankfurt, a Saalburg, hi ha reconstruïda una fortificació i un Museu dels Límits.


Telmex

Teléfonos de México, S.A.B. de C.V. (NYSE: TMX) o Telmex és una empresa mexicana de telecomunicacions que en proveeix serveis a Mèxic i altres països de l'Amèrica Llatina, com ara Argentina, Brasil, Colòmbia, Equador, Perú, Xile i als Estats Units. A més de proveir servei telefònic de línia fixa, també ofereix Internet, transmissió i allotjament de dades i IPTV.

Telmex es fundà el 1947 quan un grup d'inversors mexicans comprà la branca mexicana de l'empresa sueca d'Ericsson, els quals el 1950 compraren la branca mexicana de la corporació d'ITT, convertint-se així en l'única empresa telefònica del país. El 1972 fou nacionalitzada, i convertida en monopoli públic. El 1990, fou privatitzada i comprada principalment per Carlos Slim. Tot i ser una empresa pública, encara conserva més el 70% del mercat de telefonia mexicà. Alguns competidors són Axtel, Maxcom, Megacable i Cablecom.


Amol

Amol o Amul, (en persa: آمل) és una ciutat de la plana de Mazanderan, a la província de Mazanderan a l'Iran, a la vora del riu Haraz o Harhaz, a 20 km de la costa de la mar Càspia i 10 al nord de les muntanyes Alburz. És a 60 km a l'est de la capital provincial Sari i a 180 km de Teheran. La seva població el 2006 és de 199.698 habitants. Amol està agermanada amb Lahore, Pakistan.


Sir Tim O'Theo

Sir Tim O'Theo és un personatge de ficció i una sèrie de còmics creada per Joan Rafart i Roldán més conegut com a "Raf". Va aparèixer per primera vegada com a secundari, juntament amb el seu majordom "Patson", a una historieta de Campeonio a la revista Gran Pulgarcito. El director de la revista Jordi Bayona i Url li va proposar convertir-los en protagonistes de les seves pròpies historietes.


Abu-Tammam

Abu-Tammam Habib ibn Aws at-Taí, més conegut senzillament com a Abu-Tammam —en àrab أبو تمام, "Abū Tammām"—, (806-846) fou un important poeta àrab nascut el 806 a Jàssim, entre Damasc i Tiberíades. Tot i que era fill d'un cristià de nom Tadeu, taverner de Damasc, en convertir-se a l'islam, es va inventar una genealogia diferent.

Va viure a Damasc i va marxar després a Egipte. Al Caire, va vendre aigua a la gran mesquita al mateix temps que hi estudiava poesia. Posteriorment va escriure diverses poesies. Vers el 830 retornà altre cop a Síria.

Les seves composicions sovint es refereixen a temes històrics rellevants.


Ernest I de Saxònia-Coburg Gotha

Ernest I de Saxònia-Coburg Gotha (Coburg, 2 de gener de 1784 - Gotha, 29 de gener de 1844). Duc de Saxònia-Coburg-Saalfeld fins a l'any 1826 i de Saxònia-Coburg Gotha a partir d'aquesta data. Entre els seus descendents hi trobem la reina Elisabet II del Regne Unit, la reina Margarida II de Dinamarca, el rei Carles XVI Gustau de Suècia, el rei Joan Carles I d'Espanya, el rei Constantí II de Grècia, el rei Harald V de Noruega, el rei Miquel I de Romania, el príncep Alexandre de Sèrbia, el príncep Ernest August de Hannover, el duc Amadeu de Savoia-Aosta, el príncep Jordi Frederic de Hohenzollern i la gran duquessa Maria de Rússia.

Nascut el dia 2 de gener de 1784 a la ciutat de Coburg, a l'actual land de Baviera, essent fill del duc Francesc I de Saxònia-Coburg-Saalfeld i de la comtessa Augusta de Reuss-Gera. L'any 1803 fou declarat adult arran d'una greu malaltia del seu pare i per la necessitat de prendre importants decisions governamentals.

L'any 1806 heretà el ducat definitivament però no pogué exercir formalment el poder degut a l'ocupació de les tropes napoleòniques del territoris saxons. Després de la Pau de Tilsit, firmada l'any 1807, el ducat fou reunificat i entregat a Ernest gràcies a les pressions del tsar Alexandre I de Rússia. El tsar exercí aquestes pressions en favor d'Ernest a causa que la princesa Juliana de Saxònia-Coburg-Saafeld, germana d'Ernest, havia contret matrimoni amb el gran duc Constantí de Rússia.

Malgrat tot, Ernest formava part de l'exèrcit prussià amb el rang de general, així, combaté els exèrcits de Napoleó Bonaparte a les batalles de Auerstedt, Lützen, Leipzig i Waterloo.

Amb el Congrés de Viena a Ernest li foren restituïts les terres que conformaven el ducat de Saxònia-Coburg-Saafeld abans de la guerra i se li afegiren les terres del principat de Lichtenberg, una petita àrea de terreny annexa a Berlín amb més de 25.000 habitants. Aquest Principat fou venut al rei de Prússia l'any 1834 i reintegrat al territori prussià.

El 3 de juliol de 1817 contragué matrimoni amb la princesa Lluïsa de Saxònia-Gotha-Altenburg, filla del duc August I de Saxònia-Gotha-Altenburg i de la princesa Lluïsa Carlota de Mecklenburg-Schwerin. La parella tingué dos fills:

* SAR el duc Ernest II de Saxònia-Coburg Gotha, nascut a Coburg l'any 1818 i mort el 1893. Es casà amb la princesa Alexandrina de Baden.

* SAR el príncep Albert de Saxònia-Coburg Gotha, nat a Coburg el 1819 i mort al Castell de Windsor el 1861. Es casà amb la reina Victòria I del Regne Unit.

Ernest i Lluïsa tingueren un matrimoni infeliç i des de 1824 iniciaren els tràmits del divorci que conclogué dos anys després.

L'any 1825, el darrer duc de Saxònia-Gotha-Altenburg morí sense descendència. Arran d'aquesta mort, als ducats ernestins que avui conformen el land de Turíngia, s'hi procedí a una redistribució territorial. Així, el duc de Saxònia-Coburg-Saafeld obtenia el ducat de Gotha, un dels més extensos des del punt de vista territorial, a canvi de cedir el ducat de Saafeld al duc de Saxònia-Meiningen. Així, des de 1826, els ducs són coneguts amb l'apel·litiu duc de Saxònia-Coburg Gotha.

El dia 23 de desembre de 1832 contragué segones núpcies amb la duquessa Maria de Württemberg, filla del duc Alexandre de Württemberg i de la princesa Antonieta de Saxònia-Coburg-Saafeld, germana d'Ernest. La parella no tingué descendència.

Ernest tingué tres fills il·legítims:

Amb Sophie Fermepin de Marteaux
* Berta Ernestine von Schauenstein:

Amb Margaretha Braun:
* Ernest Albert Bruno von Brunneck.
* Robert Ferran von Brunneck, creat baró von Brunneck.


La història de les coses

La història de les coses (títol original en anglès "The Story of Stuff") és un documental web sobre el cicle de vida de béns i serveis.

El documental, posat en línia el 4 de desembre de 2007, està narrat per Annie Leonard, qui té un títol de grau del Barnard College i un títol de grau del Cornell University en ciutat i planejament regional. El documental està patrocinat per la Tides Foundation i la Funders Workgroup for Sustainable Production and Consumption, amb Free Range Studios per a produir el film.

D'acord amb el lloc, ja hi ha més de 3 milions de persones que van veure el documental. Ralph Nader es va referir al film com "un model de claredat i motivació".


Baccio da Montelupo

Baccio da Montelupo (Montelupo Fiorentino, 1469 - Lucca, 1523(?)), nascut Bartolomeo di Giovanni d'Astore dei Sinibaldi, va ser un escultor italià del Renaixement. Va ser pare d'altre gran escultor, Raffaello da Montelupo. Tant el pare com el fill van ser biografiats per Vasari en el seu famós llibre "Le Vite de' più eccellenti pittori, scultori, e architettori" ("Les vides dels més excel·lents pintors, escultors i arquitectes").

Va nàixer al si d'una modesta família de Montelupo Fiorentino. Als divuit anys va traslladar-se a Florència, on va dedicar-se a l'estudi de l'escultura, assistint a la "scuola" de Bertoldo di Giovanni, fundada als jardins de Sant Marc, i que era freqüentada per altres joves escultors, com ara Miquel Àngel, Giovanni Francesco Rustici i Jacopo Sansovino.

Va rebre el seu primer encàrrec important dels frares de la Basílica de San Domenico de Bolonya: un "Compianto" (escena de la lamentació de Crist mort), consistent en una sèrie d'estàtues de terracota (c. 1495). Després va tornar a Florència, on va fer diversos crucifixos de fusta: a la Basílica de San Lorenzo i a San Marco, ambdues a Florència; l'Abadia de les SS. Flora i Lucil·la, a la rodalia d'Arezzo; i a l'església de Sant Martí, a la localitat de Lastra a Signa, prop de Florència.

A Bolonya va fer 12 busts dels Apòstols en terracota (avui dia a la Catedral de Ferrara).

L'any 1506 li van ser encarregades diverses estàtues per a l'Abadia benedictina de San Godenzo, de les quals només ha sobreviscut la de "sant Sebastià".

El moment culminant de la seua carrera va arribar arran del concurs convocat l'any 1514 pel gremi de comerciants de la seda de Florència, per a una estàtua de bronze destinada a ocupar un dels nínxols lliures de la façana d'Orsanmichele. Vasari diu:

Aquest bronze de Baccio, que representa "Sant Joan Evangelista" està col·locat a l'exterior d'Orsanmichele, al costat de les obres dels mestres italians del segle precedent: Donatello, Lorenzo Ghiberti i Nanni di Banco.

L'any 1515 va fer un edicle de marbre rodejant un fresc de la Mare de Déu a l'església de Sant'Agostino a Colle di Val d'Elsa. Cap al final de la dècada, va treballar principalment a l'àrea de Lucca, fent una "Pietà" per a l'església de Segromigno (1518). Després va fer monuments funeraris, incloent-hi la tomba del bisbe Silvestro Gigli (San Michele al Foro, amb el seu fill Raffaello; "Monumento di San Silao" (ara al Museo di Villa Guinigi, Lucca); i el "Monument a Giano Grillo" (Santa Maria dei Servi, Bolonya).

Va morir a Lucca, al voltant de 1523.


James Knox Polk

James Knox Polk (pronunciació en anglès: ; 2 de novembre de 1795, Pineville, Carolina del Nord, EUA – 15 de juny de 1849, Nashville, Tennessee) fou l'onzè president dels Estats Units, del 4 de març de 1845 fins al 4 de març de 1849. Tot i que Polk nasqué a Carolina del Nord, passà la major part de la seva vida a Tennessee, estat que representà a la Cambra de Representants dels Estats Units pel Partit Demòcrata (1835–1839) i del qual fou governador (1839–1841) abans d'esdevenir president.

Ferm partidari d'Andrew Jackson, Polk fou el darrer president "fort" d'abans de la Guerra de Secessió. Destaquen els èxits de Polk en política exterior. Va amenaçar de guerra al Regne Unit i aleshores es va fer enrere i va dividir la propietat del Nord-oest Pacífic amb el Regne Unit. Polk és encara més famós per dirigir amb èxit la Guerra entre els Estats Units i Mèxic. Va abaixar els aranzels i va establir un sistema financer que va durar fins al 1913. Fou un candidat el 1844 que va ser nominat de forma inesperada, i fou el primer president que no va optar a la primera reelecció. Va morir de còlera tres mesos després de finalitzar el seu mandat.


Giovanni Verga

Giovanni Verga (1840-1922) fou un novel·lista italià. La figura més gran del verisme, les seves obres van ser molt llegides i va obtenir el reconeixement dels crítics. En la seva narrativa aplica rigorosament el concepte verista d'impersonalitat en l'obra d'art.

És autor tant de contes ("Novelle rusticane") com de novel·les ("Mastro don Gesualdo"), centrats en la vida rural o provinciana i en les classes pobres. La seva obra mestra és "I Malavoglia" (en la qual Luchino Visconti es va basar per a la seva pel·lícula "La terra tremola"), d'estructura coral, que narra l'enfonsament d'una miserable família siciliana de pescadors. El relat "Rosso Malpelo" és d'una de les seves obres més aconseguides. És l'autor de "Cavalleria Rusticana", que va inspirar al compositor Pietro Mascagni per a compondre l'òpera del mateix nom.


Joseph Campbell

Joseph Campbell (White Plains, Nova York, 1904 – Honolulu, Hawaii, 1987) va ser professor estatunidenc de literatura al Sarah Lawrence College, va treballar en mitologia comparada i religió comparada. Poliglot i home de gran cultura, va donar classes a la Universitat de Colúmbia, a París i a Alemanya, entre d'altres. L'obra més coneguda de Campbell és el llibre "The Hero with a Thousand Faces" (1949), en el qual parla de la teoria dual del viatge de l'heroi arquetípic compartit per les mitologies mundials, l'anomenat monomite. D'una banda el motiu universal d'aventura i transformació i de l'altre el Cicle Cosmogònic, les històries de creació i dissolució mundial.


Aequidens tetramerus

Aequidens tetramerus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a Sud-amèrica: conques del riu Amazones (Perú, Colòmbia, Equador, Brasil i Bolívia), del riu Tocantins, del riu Parnaíba i de l'Orinoco (Veneçuela i Colòmbia).

Els mascles poden assolir els 25 cm de longitud total.


Els senyors prefereixen les rosses

Els senyors prefereixen les rosses (títol original en anglès "Gentlemen Prefer Blondes") és una pel·lícula del gènere comèdia musical de 1953 dirigida per Howard Hawks i interpretada per Jane Russell i Marilyn Monroe. Ha estat doblada al català.


Luci Corneli Sisenna

Luci Corneli Sisenna (en llatí "Lucius Cornelius Sisenna") va ser un militar i historiador romà, a qui Ciceró descriu com el més important. Formava part de la gens Cornèlia.

Va néixer després de l'any 124 aC segons Ciceró i probablement el 119 aC, ja que era pretor quan va morir Sul·la, l'any 78 aC "suo anno" (l'any que li tocava). El 77 aC va ser propretor a Sicília, cosa que li va donar coneixement de la regió i va poder donar informació a Verres quan va ser governador de l'illa.

Durant la guerra dels pirates l'any 67 aC va ser legat de Gneu Pompeu i enviat a Creta on va morir quan tenia uns 52 anys. Sisenna comandava les forces romanes a tota la costa de Grècia.

Va escriure una "Historiae", en 23 llibres, que narraven la història de Roma des dels seus orígens fins a la mort de Sul·la i sobretot la guerra social i la lluita entre Gai Mari i Sul·la, el relat és detallat i ben investigat. Ciceró diu que el text estava escrit "a la manera de la historiografia grega". Sembla que Sal·lusti hauria escrit la seva obra com a continuació d'aquestes històries. També era un bon orador.

Se'l recorda més per la traducció que va fer del grec d'una col·lecció de faules milèsies d'Aristides de Milet, un recull de faules de contingut eròtic que van influir en Petroni i en "Les Metamorfosis" de Apuleu. Va escriure també un comentari sobre Plaute.


Taddeo Gaddi

Taddeo Gaddi (1295 - 1366) va ser un pintor italià del . Era fill del també pintor Gaddo di Zanobi, dit Gaddo Gaddi. Va treballar al taller de Giotto entre 1313 i 1337, any de la mort del mestre.

Padre dels pintors Giovanni Gaddi, Agnolo Gaddi i Niccolò Gaddi, va tenir encara un quart fill, Zanobi, que sembla que no es va dedicar a la carrera artística.

Va ser probablement, com per altra banda afirma Vasari, el deixeble de Giotto amb major talent, o en qualsevol cas qui millor va reeixir a dur endavant l'estil del gran mestre. L'any 1347 era esmentat al capdavant d'un elenc dels millors pintors de Florència.

Entre les seues obres destaca per la seua importància el cicle de frescos amb "Històries de la Mare de Déu" a la Capella Baroncelli de la Basílica de Santa Croce, a Florència (1328-1338). En aquesta obra prestigiosa demostrà haver tret profit els ensenyaments de Giotto, distribuint les figures en l'escena amb una notable llibertat narrativa, que resulten menys amuntegades que les del seu mestre. Per altra banda, experimentà amb la perspectiva en els fons arquitectònics, assolint resultats originals, com en el cas de l'escalinata obliqua i interrompuda a la "Presentació de la Mare de Déu al temple".

Altres obres seues són: les caselles i llunetes amb la "Vida de Crist i de Sant Francesc" (avui dia esparses entre Florència, Berlín i Mònaco). Algunes fonts indiquen que va ser col·laborador en la realització del "Políptic Stefaneschi" (Roma). Cal esmentar també la "Mare de Déu" (Berna), l'"Adoració dels Reis Mags" (Digione), les "Històries de Job" (Pisa, Cementeri), La "Mare de Déu entronitzada amb l'Infant i àngels" (Florència, Uffizi), la "Mare de Déu del Part" (Florència), el "Políptic" (Florència, Santa Felicita). Vasari li va atribuir també el projecte de reconstrucció del Ponte Vecchio, atribució que avui dia ha estat discutida pels estudiosos, que s'orienten vers Neri di Fioravante.

Tot i sense abandonar l'estil giottesc, Taddeo Gaddi mostra en les seues obres de maduresa un estil inconfusible, de vegades amb la introducció d'efectes de llum nocturna, gairebé un cas insòlit en la pintura del Trecento a la Itàlia central. Les estructures espacials rebuscades d'algunes de les seues obres són sovint majestuoses i solemnes, acostant-se en aquest sentit a Maso di Banco. Els trets dels rostres, delicats i tendres, palesen el desenvolupament tardà de l'art de Taddeo.

Giorgio Vasari va incloure una biografia de Taddeo Gaddi a la seua obra "Le Vite..."


Que verda era la meva vall

Que verda era la meva vall (títol original en anglès "How Green Was My Valley") és una pel·lícula de 1941 dirigida per John Ford i protagonitzada per Walter Pidgeon i Maureen O'Hara. Basada en el best seller homònim de Richard Llewellyn. Va ser nominada a 10 oscars dels quals en va obtenir 5: millor pel·lícula (vencent a la mítica "Ciutadà Kane"), director, actor secundari (Donald Crisp), fotografia i decoració.
Ha estat doblada al català.


Hugo Sperrle

Hugo Sperrle (Ludwigsburg, 7 de febrer de 1885 – Munic, 2 d'abril de 1953) va ser un Mariscal alemany de la Luftwaffe durant la Segona Guerra Mundial.

S'allistà a l'Exèrcit Alemany el 1903 i va ser enviat al Servei Aeri de l'Exèrcit Alemany a l'inici de la I Guerra Mundial, servint-hi com a observador fins al final de la guerra.

Sperrle s'uní als Freikorps al final de la guerra, després d'abandonar el Servei Aeri, i abans de reunir-se a la Wehrmacht.

Entrà a la recentment creada Luftwaffe el 1935 i serví com a comandant de la Legió Còndor durant la Guerra Civil espanyola, amb Wolfram von Richthofen servint com el seu cap d'Estat Major.

Comandà la Luftflotte 3 contra França entre el maig i el juny de 1940. El juliol de 1940 va ser promogut a "Generalfeldmarschall" de la Luftwaffe. Sperrle advertí que la RAF britànica havia de ser destruïda per a assegurar-se que podrien bombardejar amb èxit. La Luftflotte 3, estacionada al nord de França, jugà un paper principal en la Batalla d'Anglaterra entre el juny de 1940 i l'abril de 1941 i Sperrle quedà destinat a l'oest com a comandant en cap de la Luftflotte 3 fins al juliol de 1944.

Va ser capturat pels Aliats al final de la Segona Guerra Mundial i acusat de crims de guerra als Judicis de Nuremberg (Cas número 12), però en va ser absolt. Va morir a Munic el 1953.


Sminthopsis

Sminthopsis és un gènere de marsupials peluts de la mida d'un ratolí i amb les potes estretes. Són principalment insectívors. El cromosoma Y dels mascles té únicament quatre gens, que és el cromosoma Y més petit de tots els mamífers.

N'hi ha vint-i-una espècies a Austràlia i Nova Guinea.

* Gènere "Sminthopsis"
** Grup d'espècies "S. crassicaudata"
*** Ratolí marsupial cuagruixut, "Sminthopsis crassicaudata"
** Grup d'espècies "S. macroura"
*** Ratolí marsupial de Kakadu, "Sminthopsis bindi"
*** Ratolí marsupial de Butler, "Sminthopsis butleri"
*** Ratolí marsupial de Douglas, "Sminthopsis douglasi"
*** Ratolí marsupial de cara ratllada, "Sminthopsis macroura"
*** Ratolí marsupial de galtes vermelles, "Sminthopsis virginiae"
** Grup d'espècies "S. granulipes"
*** Ratolí marsupial cuablanc, "Sminthopsis granulipes"
** Grup d'espècies "S. griseoventer"
*** Ratolí marsupial d'Aitken, "Sminthopsis aitkeni"
*** Ratolí marsupial de Boullanger Island, "Sminthopsis boullangerensis"
*** Ratolí marsupial de ventre gris, "Sminthopsis griseoventer"
** Grup d'espècies "S. longicaudata"
*** Ratolí marsupial cuallarg, "Sminthopsis longicaudata"
** Grup d'espècies "S. murina"
*** Ratolí marsupial d'Archer, "Sminthopsis archeri"
*** Ratolí marsupial cuallarg petit, "Sminthopsis dolichura"
*** Ratolí marsupial fuliginós, "Sminthopsis fuliginosus"
*** Ratolí marsupial de Gilbert, "Sminthopsis gilberti"
*** Ratolí marsupial de peus blancs, "Sminthopsis leucopus"
*** Ratolí marsupial cuaprim, "Sminthopsis murina"
** Grup d'espècies "S. psammophila"
*** Ratolí marsupial de peus peluts, "Sminthopsis hirtipes"
*** Ratolí marsupial d'Ooldea, "Sminthopsis ooldea"
*** Ratolí marsupial del desert, "Sminthopsis psammophila"
*** Ratolí marsupial de Youngson, "Sminthopsis youngsoni"