Vall de Camprodon

L'Alta Vall del Ter, més coneguda com a Vall de Camprodon, és una contrada geogràfica i humana situada al terç nord-oriental del Ripollès, centrat en la vila de Camprodon, que inclou l'alta vall del Ter i el seu afluent el Ritort, amb els municipis de Sant Pau de Segúries, Molló, Setcases, Vilallonga de Ter i Llanars.

Limita amb l'Estat francès pel pas natural del Coll d'Ares, on hi havia hagut una duana. Dins del Ripollès és una unitat clarament diferenciada, amb vincles amb Olot (Garrotxa), i amb vincles històrics amb el comtat de Besalú i el bisbat de Girona, mentre que les altres parts de la comarca han estat més vinculades al comtat d'Osona i el bisbat de Vic (el sud) o al comtat de Cerdanya i el bisbat d'Urgell (l'extrem occidental).

L'any 2000, l'Informe sobre la revisió del model d'organització territorial de Catalunya, va proposar la creació de la comarca de la Vall de Camprodon, amb capital a Camprodon i que inclouria els municipis de Llanars, Molló, Sant Pau de Segúries, Setcases i Vilallonga de Ter, tots ells al Ripollès.
La Vall de Camprodon és una contrada de relleu abrupte i muntanyós, una característica que li ha permès, al llarg dels anys, oferir façanes paisatgístiques i conques visuals múltiples i diverses. Precisament, és aquesta força visual i paisatgística un dels elements més tradicionals i més representatius de l'imaginari turístic de la vall.

Les particularitats d'altitud, de relleu i d'orientació de la vall fan que la zona es vegi afectada pels vents de llevant, fet que propicia una elevada pluviometria. A l'àrea estudiada les precipitacions anuals s'acosten als 1.000 mm i estan molt repartides al llarg de l'any. Aquest fet permet que els paisatges de la vall destaquin per la seva varietat paisatgística i conseqüentment, que augmenti un dels principals actius turístics de la zona, la seva riquesa visual.

Cal esmentar que factors com la posició orogràfica, els relleus i el clima, fan que es pugui distingir entre «paisatges d'hivern», «paisatges d'estiu» i «paisatges de ribera». Els «paisatges d'hivern» de les cotes altes, per sobre dels 1.600 metres, on els hiverns són llargs i molt freds, estan dominats per pinedes de pi negre, tot i que també hi ha algun enclavament d'avets i de bedolls. Per contra, a les valls, on els hiverns no són extremadament freds, hi destaquen el faig, el roure martinenc i el pi roig, és a dir, arbres caducifolis que a la temporada freda han perdut les fulles.

Per altra banda, podem parlar d'uns «paisatges d'estiu» amb clapes d'herba als punts més alts, amb unes valls amb arbres farcits de fulles i de flors, i amb uns prats de dall a les cotes més baixes de la contrada.

I, en tercer lloc, hi ha els «paisatges de ribera», on els pollancres i els verns creen unes bosquines fluvials que converteixen les lleres dels rius en uns terrenys fèrtils molt idonis per al conreu.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Aulus Semproni Atratí

Aulus Semproni Atratí () va ser un magistrat romà dels primers anys de la República. Formava part de la gens Semprònia, una família romana molt antiga.

Tenia la direcció de Roma (prefecte de la ciutat), quan es va lliurar la Batalla del Llac Regil que se situa generalment l'any 496 aC. Va ser cònsol l'any 497 aC i altre cop cònsol el 491 aC, quan va haver de buscar gra per al poble. L'any 487 aC es va encarregar altre cop de la direcció de la ciutat mentre es lliurava la guerra contra els hèrnics i els volscs. L'any 482 aC va ser també "interrex".


François Fillon

François Fillon (Le Mans, 4 de març de 1954) és un polític francès, membre del partit Unió pel Moviment Popular i Primer Ministre durant el govern de Nicolas Sarkozy (2007-2012).

Fillon va néixer el 4 de març de 1954 a Le Mans, al departament de Sarthe, de la regió del País del Loira. Prové d'una família acomodada i gaullista; el seu pare és notari, i la seva mare és una historiadora de molta anomenada. El seu germà petit és un talentós pianista.

Va estudiar al col·legi privat "Saint-Michel-des-Perrais", i al liceu Notre-Dame de Sainte-Croix a Le Mans; i el 1972 es va graduar de Batxillerat de Filosofia. Després va continuar els seus estudis a la Université du Maine (Universitat de Maine), situada també a Le Mans; obtenint allí un Mestratge en Dret Públic el 1976. A l'any següent obté un D.E.A. (Diploma d'Estudis Avançats) en Dret Públic a la Université René Descartes (també coneguda com a Université Paris V) de Paris; i un altre D.E.A. en Ciències Polítiques a la Fundació Nacional de Ciències Polítiques.

Candidat en les primàries presidencials de la dreta francesa de 2017, defensant un programa conservador liberal; guanya la segona ronda (novembre de 2016) contra Alain Juppé i es converteix en el candidat del seu partit per a les eleccions presidencials de 2017.


Foment

Foment, va ser el portaveu del partit reusenc d'àmbit municipal Foment Nacionalista Republicà. Nascut el 1906 com a setmanari i transformat al cap de tres anys en diari, aquest periòdic simbolitza la confluència ben reeixida de les idees republicanes amb les catalanistes. Publicat a la ciutat de Reus des del 1906 fins al 1936. El 1915 és portaveu a les comarques tarragonines de la Unió Federal Nacionalista Republicana i adherit més tard a Esquerra Republicana de Catalunya. Desaparegué el 1936.


Un passatemps nord-americà

Un passatemps nord-americà ("American Pastime") és una pel·lícula estatunidenca de Desmond Nakano estrenada el 2007, rodada en el "Topa War Relocation Center", un campament de presoners a Utah que va acollir milers de persones durant l'internament d'americans japonesos durant la Segona Guerra Mundial. Aquesta ficció relata la vida quotidiana als camps d'internament dels americans d'origen japonès establerts als Estats Units d'Amèrica després de l'atac a Pearl Harbor el 1941. Una de les molt rares distraccions d'aquests presoners era el beisbol. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

La pel·lícula és una narrativa dramàtica, basada en esdeveniments reals i descriu la vida dins els campaments d'internament, on el beisbol era una de les diversions de la realitat de les vides dels internats. Les localitzacions van ser filmades en cru, en una terra desolada, no lluny del lloc del campament d'internament real.


Maxime Vachier-Lagrave

Maxime Vachier-Lagrave (Nogent-sur-Marne, 21 d'octubre de 1990) és un jugador d'escacs francès, que té el títol de Gran Mestre des de 2005. Prodigi dels escacs, obtingué el títol a l'edat de 14 anys i 4 mesos i, per tant, va ser una de les persones més joves de la història a assolir-lo. Ha estat dos cops Campió de França absolut i Campió del món juvenil.

A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2021, hi tenia un Elo de 2760 punts, cosa que en feia el jugador número 1 (en actiu) de França, i el 12è millor jugador al rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2819 punts, a la llista d'agost de 2016 (posició 2 al rànquing mundial).


Cristià Enric de Brandenburg-Kulmbach

Cristià Enric de Brandenburg-Kulmbach -en alemany "Christian Heinrich von Brandenburg-Kulmbach"- (Bayreuth, Baviera, 29 de juliol de 1661 - Weferlingen, 5 d'abril de 1708) fou marcgravi de Brandenburg-Bayreuth-Kulmbach.

El 1694 va acceptar la invitació del seu parent, el marcgravi de Brandenburg-Ansbach, per mudar-se amb la seva família al palau de Schönberg, a Ansbach (Nuremberg). Amb un subsidi modest i molt endeutat, Cristià Enric va signar, el 1703, el Contracte de Schönberg, pel qual ell renunciava als seus drets successoris sobre els estats de Francònia de la Casa de Hohenzollern (els principats d'Ansbach i Bayreuth) a favor de Prússia. Com a compensació, el rei Frederic I de Prússia va garantir la situació financera de la seva família a Prússia i li va cedir com a nou domicili el Palau de Weferlingen prop de Magdeburg, on moriria cinc anys després, uns mesos abans del naixement del seu darrer fill.

Després de la mort de Cristià Enric, el seu fill gran Jordi Frederic va intentar que s'abolís el Contracte de Schönberg. Després de llargues i difícils discussions, el 1722, va poder recuperar els drets de successió de la seva família a Bayreuth i Ansbach.


Coll Capellera

El Coll Capellera és una collada situada a 972 m alt en el terme comunal de Costoja, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord), a prop del termenal amb Serrallonga.

Està situat a la zona més a ponent del terme de Costoja, a l'oest del poble de Vila-roja, una mica al nord de la carena principal dels Pirineus, la que separa les conques de la Muga, al sud, i de la Quera, afluent del Tec. És a prop i a llevant del Coll de les Maçanes i a ponent del Coll de Vila-roja, aquests dos colls a la carena principal pirinenca.


Natzaret Il·lit

Natzaret Il·lit (en hebreu: נצרת עילית) (en àrab: ناصيرات عيليت) és una ciutat que està situada en el Districte del Nord d'Israel, en la regió de Galilea. A uns 500 metres sobre el nivell del mar, és una de les poques ciutats a Israel on neva cada hivern.

La ciutat va ser fundada en 1954, segons la visió i les instruccions del ex-primer ministre David Ben-Gurion, com la part nova de la ciutat arab israeliana de Natzaret.

En 1956 van arribar els primers habitants a aquesta nova ciutat. En 2010 el municipi tenia una població de 40.700 habitants.

La ciutat està situada a prop de l'antiga ciutat de Natzaret, en la regió de Galilea, a una distància de 30 quilòmetres a l'oest de la ciutat de Tiberíades. La vila es troba a 110 km de Tel Aviv, i a 165 km de Jerusalem, la capital de l'Estat d'Israel.


I Promise

«I Promise» és una cançó de la banda de rock britànica Radiohead, publicada en format de descàrrega digital el 2 de juny de 2017 com a primer senzill del rellançament de l'àlbum "OK Computer", anomenat "OK Computer OKNOTOK 1997 2017".


Contes de Terramar

Contes de Terramar (en japonès: ゲド戦記 Gedo Senki, que literalment significa: "Les cròniques de guerra de Ged"; en anglès: "Tales from Earthsea", literalment traduït: "Contes de Terramar" ) és una pel·lícula d'animació japonesa de gènere fantàstic dirigida per Gorō Miyazaki i produïda per Studio Ghibli. El film es basa en una combinació d'elements de la trama i del caràcter dels primers quatre llibres de la saga de Terramar de l'autora Ursula K. Le Guin: El Mag de Terramar (en idioma original anglès: A Wizard of Earthsea), Les Tombes d'Atuan (The Tombs of Atuan), La Costa Més Llunyana (The Farthest Shore) i Tehanu (Tehanu), així com del manga El Viatge de Shuna (シュナの旅 Shuna no Tabi, The Journey of Shuna) de Hayao Miyazaki. El títol de la pel·lícula rep el nom de la col·lecció de contes curts, Contes de Terramar (Tales from Earthsea), escrits per aquesta autora estatunidenca. L'argument va ser "completament diferent" segons la autora Ursula K. Le Guin, la qual va comunicar al director Gorō Miyazaki: "Aquest no és el meu llibre. És la vostra pel·lícula. És una bona pel·lícula"; tot i que més tard va expressar la seva decepció amb el resultat final. S'ha publicat al Japó una adaptació en còmic d'aquesta producció cinematogràfica.


Bultaco El Bandido

La Bultaco El Bandido fou un model de motocicleta fora d'asfalt fabricat per Bultaco entre 1967 i 1972. Era una moto pensada per al mercat dels EUA (on es distribuí quasi en exclusiva) i dissenyada específicament per a la pràctica del motocròs, tot i que el seu principal èxit comercial l'obtingué entre els afeccionats a les curses de desert, molt populars als estats fronterers amb Mèxic. Malgrat tot, la "Bandido" (com se la coneixia normalment) no va acabar de triomfar per culpa sobretot d'un pes excessiu, proper als 114 kg.

Al llarg de la seva vida comercial se'n produïren diverses versions en dues cilindrades (350 i 360 cc), totes elles amb les mateixes característiques generals: motor de dos temps monocilíndric refrigerat per aire, bastidor de doble bressol, frens de tambor i amortidors de forquilla convencional davant i telescòpics darrere.


Tomáš Bábek

Tomáš Bábek (Brno, 4 de juny de 1987) és un ciclista txec especialista en el ciclisme en pista. El 2016, es va proclamar campió d'Europa de keirin.


Batalla d'Ayohúma

La Batalla d'Ayohúma o Ayohuma (en quítxua ‘cap de mort’) va ser una batalla lliurada el 14 de novembre del 1813 en el marc de les guerres d'independència de l'Argentina i Bolívia, durant la Campanya de l'Alt Perú, en la qual l'Exèrcit del Nord sota comandament del general Manuel Belgrano va ser derrotat per les tropes realistes espanyoles comandades pel general Joaquín de la Pezuela, donant fi a la Segona expedició auxiliadora a l'Alt Perú.


(289) Nenetta

(289) Nenetta és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 10 de març de 1890 per Auguste Honoré Charlois des de l'observatori de Niça, França.

El nom és un derivat de la paraula francesa per denominar a les dones més o menys frívoles.


Bultaco El Montadero

La Bultaco El Montadero fou un model de motocicleta fora d'asfalt fabricat per Bultaco entre 1968 i 1972. A mig camí entre el trail i l'enduro, era una moto pensada per al mercat dels EUA, on es comercialitzà quasi en exclusiva (a l'estat espanyol només se n'hi va distribuir una petita partida de vora 10 unitats, equipades amb els llums de la Sherpa T). La "Montadero", com se la coneixia normalment, era una adaptació d'El Bandido, un model de motocròs que Bultaco havia llançat pocs anys abans també als EUA i que, en no assolir l'èxit comercial esperat, fou reconvertida en una moto matriculable i, per tant, més a l'abast del públic en general.

Al llarg de la seva vida comercial se'n produïren dues versions en dues cilindrades (350 i 360 cc), totes elles amb les mateixes característiques generals: motor de dos temps monocilíndric refrigerat per aire, bastidor de doble bressol, frens de tambor i amortidors de forquilla convencional davant i telescòpics darrere.


Gran Sinagoga de Marsella

La Gran Sinagoga de Marsella (en francès: "Grande Synagogue de Marseille") és la sinagoga més gran de Marsella. Es troba prop del carrer Breteuil, en el districte 6, i és el centre religiós dels jueus de Marsella, que és la comunitat jueva més gran del Mediterrani fora d'Israel amb 75.000 membres. En 1855, la construcció de la sinagoga va ser aprovada pel consistori. En 1860, el ministeri de religió, va aprovar els plans de l'arquitecte Nathan Salomon. La sinagoga va ser construïda en 1863, a l'any següent, en 1864 el temple va ser inaugurat. En 2007, el temple va ser classificat com a monument històric.


Un'avventura di Scaramuccia

Un'avventura di Scaramuccia és una òpera en dos actes composta per Luigi Ricci sobre un llibret de Felice Romani. Es va estrenar el 8 de març de 1834 al Teatro alla Scala de Milà.

Posteriorment es va representar a Viena (1835), Londres (1836), Madrid (1837), Lisboa (183), Paris (Théâtre Italienne 1846), Varsòvia (1846 en polonès), Barcelona (1848 i 1852), Brussel·les (1851 en francès), Buenos Aires (1851).


Acté

Acté és una òpera en quatre actes composta per Joan Manén sobre un llibret del mateix compositor inspirat en una obra d'Emilio Castelar. Es va estrenar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el 3 de desembre de 1903, dirigida per Joan Manén.

"Acté" va tenir al públic molt contrari ja abans de la seva estrena, car l'empresari havia imposat el tema per poder aprofitar els decorats que s'havien realitzat per l'òpera "Nerone" del compositor Anton Rubinstein i que no va tenir èxit. Tot i que l'estrena no va ser un èxit complert, sí que es valoraren favorablement diverses parts de l'obra com ho fa palès Joan Lamote de Grignon en la seva crítica a la "Revista Musical Catalana"; anys més tard (1928) Joan Manén la va refer amb el nom de "Neró i Acté" i l'estrenà al Landestheater de Carlsruhe el 28 de gener de 1928, d'on passà a Leipzig, Dresden, Colònia, Wiesbaden i per fi arribà a Barcelona el 15 de febrer de 1933.

El llibret és del mateix Manén, que inicia així la seva dèria literària; des de llavors tots els textos de les seves obres sortiran de la seva pròpia ploma.

El públic va ovacionar al compositor amb deliri.


Cygnus CRS OA-6

Cygnus CRS OA-6, també coneguda com a Orbital Sciences CRS Flight 6, va ser el sisè vol amb èxit de la nau espacial de subministrament no tripulada Cygnus desenvolupada per Orbital ATK, i el cinquè vol a l'Estació Espacial Internacional com a missió del programa Commercial Resupply Services de la NASA.
 La missió va ser llançada el 23 de març de 2016.

La nau espacial Cygnus d'aquesta missió va ser batejada amb el nom de S.S. Rick Husband en honor de l'astronauta Rick Husband.>


Dantons Tod

Dantons Tod (en alemany, "La mort de Danton") és una òpera en dos actes de Gottfried von Einem sobre un llibret de Boris Blacher i el mateix compositor, basat en l'obra homònima de 1835 de Georg Büchner. Es va estrenar al Festival de Salzburg el 6 d'agost de 1947. Va ser revisada el 1955.


Samuel Bronston

Samuel Bronston (nom de naixement: Samuel Bronshtein) (26 març 1908, Bessaràbia - 12 gener 1994, Sacramento, Califòrnia) va ser un productor de cinema nord-americà nascut a Bessaràbia, director de cinema, i nebot de la figura revolucionària socialista, Lev Trotski.


Bust d'Ankhaf

El Bust d'Ankhaf va ser realitzat per escultors de l'Imperi Antic d'Egipte, durant la dinastia IV i és considerat una obra mestra de l'art egipci. Es tracta de la part superior d'una escultura tallada en calcària policromada, que es conserva al Museu de Belles Arts de Boston.1 El seu número de catàleg és "Museum Expedition" 27.442.


Stanley Johnson

Stanley Johnson (nascut el 29 de maig de 1996) és un jugador de bàsquet nord-americà que actualment pertany a la plantilla dels Detroit Pistons de l'NBA. Qualificat com un dels millors jugadors d'institut de 2014 segons Rivals.com, Scout.com i ESPN. Va ser quatre vegades campió estatal de la "Califòrnia Interscholastic Federation". En 2014 al finalitzar la seua carrera en l'institut Johnson va jugar el McDonald's All-American Game, el Jordan Brand Classic i el Nike Hoop Summit d'eixe any. També va ser triat en el primer quintet de l'"All-USA" de 2014 per USA Today.

Johnson va començar a viure a Fullerton, Califòrnia. Allí va assistir a l'institut "Mater Dei High School" en 2010 i es va graduar el 31 de maig de 2014, on va jugar en l'equip de bàsquet durant quatre anys i va guanyar quatre campionats de bàsquet de la Divisió I de la "Califòrnia Interscholastic Federation" en les seues quatre temporades. Johnson va jugar i va defensar les cinc posicions en l'institut.


Estadi Municipal de Badalona

LEstadi Municipal de Badalona és un camp de futbol amb capacitat per 4.170 espectadors que es troba al barri de Montigalà, a la ciutat de Badalona, on jugaran els seus partits com a local el Club de Futbol Badalona, de la Segona Divisió B, i el CE Seagull, de la Segona Divió femenina de futbol.

Les obres de construcció del camp van tenir una durada de 19 mesos, i van suposar una inversió de 7,18 milions d'euros. Les instal·lacions van ser presentades el 25 de gener de 2017 per la regidora d'Esports de l'Ajuntament de Badalona, Maria Gallardo, i el president del CF Badalona, Miguel Ángel Sánchez. El primer partit es disputarà el 29 de gener, i enfrontarà el CF Badalona amb el RCD Espanyol B, en partit corresponent a la Segona Divisió B.

L'Estadi Municipal té un aforament de 4.170 persones, tot i que està dissenyat de manera que el seu aforament es pot ampliar d'una manera àgil. Disposa de gespa artificial de darrera generació i unes dimensions del camp de joc de 105 x 68 metres. Disposa de tres accessos: l'accés general principal es troba a l'avinguda dels Vents número 7, on hi ha les guinguetes de venda d'entrades i els torns per als controls d'accés; l'accés a la zona de grades, que es troba també a l'avinguda dels Vents; i els accessos a la zona de tribuna i a les 5 llotges VIP, que es realitza per la Travessera de Montigalà.


Yoko Shinozaki

Yoko Shinozaki (en japonès 篠崎 洋子 Shinozaki Yōko; Saitama, 29 de gener de 1945) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1960.

El 1964 va prendre part als Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaquen dues victòries al Campionat del Món de voleibol, el 1962 i 1967.


Setsuko Sasaki

Setsuko Sasaki (en japonès 佐々木 節子 Sasaki Setsuko; 16 d'octubre de 1944) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1960.

El 1964 va prendre part als Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaca la victòria al Campionat del Món de voleibol de 1967.


Aleksandr Lenderman

Aleksandr Lenderman (Erevan, 23 de setembre de 1989) és un jugador d'escacs estatunidenc d'origen rus, que té el títol de Gran Mestre des de 2010.

A la llista d'Elo de la FIDE del setembre del 2020, hi tenia un Elo de 2634 punts, cosa que en feia el jugador número 12 (en actiu) dels Estats Units, i el número 132 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2654 punts, a la llista de l'agost de 2019.


Cine Rex

El Cine Rex va ser una sala d'exhibició cinematogràfica ubicada en el número 463 de la Gran Via de les Corts Catalanes de Barcelona. Va obrir les seves portes el 24 de desembre del 1940 i va tancar de forma definitiva el 29 de juliol del 2010.

El Cine Rex tenia una capacitat inicial de 851 localitats que va passar a reduir-se a les 580 localitats: 354 butaques a platea i 226 butaques a l'amfiteatre.

La sala va obrir en un edifici propi i oferint programes dobles, però de seguida va passar a oferir pel·lícules d'estrena i va ser així fins a l'any 1969, quan va ser adquirit per la cadena Balanà, la qual van dur a la sala a una reforma completa, la qual cosa va fer que passés de tenir 851 localitats a tenir-ne 580. El cinema Rex va ser un local de sala única, podent-lo descriure com a local de disseny del mateix estil que els de la cadena Balañà de l'època. Després de la reforma que s'hi va fer, la sala va deixar de limitar el seu ús com a cinema de cintes comercials, passant així a acollir el festival internacional de cinema documental de Barcelona "In-Edit-Beefeater" i, anualment, el BAFF ("Barcelona Asian Film Festival"), de manera conjunta amb els cinemes Aribau Club i el museu CCCB. El Rex funcionava com a sala de cinema comercial en versió doblada però també s'hi projectaven cintes en versió original subtitulada. El Cine Rex era considerat un dels cinemes que apostaven per les grans pel·lícules del cinema clàssic. El seu públic, fidel i cinèfil varen fer del Rex un lloc emblemàtic a Barcelona.

Quan el cinema Rex va abaixar la persiana, només van quedar quatre cines unipantalla a la ciutat comtal: l'Arenas (dedicat a pel·lícules de temàtica homosexual), la sala Maldà, el Club Coliseum i el Cinema Urgell, aquests dos últims també propietat del Grup Balañà. Durant aquests darrers anys, però, algunes d'aquestes sales també van acabar tancant (actualment, l'únic que continua obert és el Maldà).Barcelona ha perdut en poc més d'una dècada fins a 25 sales de cinema unipantalla. Segons el Gremi d'Empresaris de Cine de Catalunya, això és degut al fet que és insostenible com a negoci, no es pot mantenir una sala d'una sola pantalla, per tant, s'ha optat cada vegada més a oferir productes con les multisales dels centres comercials.

El Cine Rex va tancar les seves portes amb el passi de la pel·lícula Le concert, del director francés Radu Mihaileanu, convocant un escàs nombre de persones comparat amb temps enrere, quan s'omplien les 580 localitats.


21 Jump Street

21 Jump Street és una sèrie de televisió nord-americana d'investigació policial que es va emetre a la cadena Fox des del 12 d'abril de 1987 fins al 27 d'abril de 1991, amb un total de 103 episodis. La sèrie se centra en un grup d'agents de la policia secreta que investiguen crims a les escoles secundàries, escoles superiors i altres llocs freqüentats per adolescents. El 2012 s'estrenà la pel·lícula d'acció i comèdia basada en la sèrie de televisió sota el mateix nom 21 Jump Street seguida de la seqüela de 2014 22 Jump Street.


Polina Jerebtsova

Polina Víktorovna Jerebtsova, , nascuda el 20 de març de 1985, a Grozni, ASSR de Txetxènia-Ingúixia (URSS), és una poeta i escriptora russa, nacionalitzada finlandesa, autora del "Diari de Polina," que ha estat traduït a nombroses llengües europees.

El 2013, Polina Jerebtsova va obtenir asil polític a Finlàndia i el 2017 va obtenir-ne la nacionalitat. Compromesa amb la defensa dels drets humans, milita en pro de l'alliberament de Borís Stomakhin. El 2012 fou finalista del Premi Andrei Sàkharov («El periodisme en tant que acte de consciència»).

localitzat a l'entitat territorial administrativa actual


La Setmana Internacional de Coppi i Bartali 2017 va ser la 32a edició de la cursa ciclista Setmana Internacional de Coppi i Bartali. Es disputà entre el 23 i el 26 de març de 2017, amb un recorregut de 572,5 km repartits en quatre etapes, la primera d'elles dividida en dos sectors. La cursa formava part de l'UCI Europa Tour 2017, amb una categoria 2.1.

El vencedor final fou el francès Lilian Calmejane (), que superà per tan sols setze segons al letó Toms Skujiņš (Cannondale-Drapac) i en 31 a l'espanyol Jaime Rosón (). Calmejane aconseguí la victòria final en la darrera etapa, quan es presentà a meta amb 22" sobre el fins aleshores líder, Skujiņš.


La morisca

La morisca és una òpera en un acte i deu escenes amb música de Jaume Pahissa sobre un llibret d'Eduard Marquina, estrenada al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el dia 15 de febrer de 1919.


Scarborough

Scarborough és una localitat situada en la costa del Mar del Nord al comtat de North Yorkshire, Yorkshire, Anglaterra, amb 50.135 habitants. La part moderna de la vila se situa entre els 30 i els 70 metres sobre el nivell del mar, mentre que la seva part antiga està al costat del port, protegida per un rocós cap. És la ciutat amb més turisme de la zona de Yorkshire, constituint un dels seus majors atractius turístics el castell de Scarborough.


American Airlines Center

LAmerican Airlines Center és un pavelló localitzat en el barri del Parc Victòria proper al centre de Dallas, Texas que és usat per a partits d'hoquei, bàsquet i concerts.

L'American Airlines Center és la llar dels següents equips esportius:
* Dallas Stars (NHL)
* Dallas Mavericks (NBA)
* Dallas Desperados (Arena Football League)


Emirates

Línies Aèries dels Emirats (Emirates Airline o simplement Emirates, àrab: طيران الإمارات) és una companyia aèria basada a Dubai, als Emirats Àrabs Units, la més gran de l'Orient Mitjà amb 2350 vols setmanals amb destinacions a 127 ciutats d'arreu del món. La seva base d'operacions principal és l'Aeroport Internacional de Dubai. És la desena línia aèria d'Àsia i la novena del món en passatgers internacionals transportats. És membre de l'Organització de Transportistes Aeris Àrabs.

Fou creada el maig de 1985 pel govern de Dubai com una petita línia aèria que va anar ampliant el nombre dels seus aparells i destinacions. Té més de vint mil empleats.


Jirachi

Jirachi és una de les espècies que apareixen a la franquícia "Pokémon", una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus acer i psíquic.


José Seguí Cardona

José Seguí Cardona (Daimús, 1 de setembre de 1970), més conegut com a Gorxa, és un pilotaire valencià, "rest" en la modalitat de raspall.

Va ser homenatjat pel seu poble natal durant les festes de 2012 i 2013, quan es va posar el seu nom al carrer de la pilota de Daimús.
* Campió de l'Individual de Raspall: 1997, 1999 i 2001
** Subcampió de l'Individual: 1998
* Campió per equips de raspall: 2008
** Subcampió per equips: 1994, 2004 i 2009


Providence Park

El Providence Park "(anteriorment Jeld-Wen Field; PGE Park; Civic Stadium)" és un estadi esportiu de la ciutat de Portland, Oregon (Estats Units), i compta amb una capacitat de 20.000 espectadors. Es va inaugurar l'any 1926 i va ser sotmès a una important renovació l'any 2001.

Actualment el Portland Timbers, club de futbol de la Major League Soccer, i el Portland State Vikings de futbol americà exerceixen de local en aquest recinte.


Cap de dona (Fernande)

Cap de dona (Fernande) és un bronze realitzat per Pablo Picasso el 1906 a París i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Picasso de Barcelona. Es mostra a la Sala 8 de la col·lecció permanent del museu. Està signada Picasso a la part posterior. Es va adquirir l'any 2000.


Cavall banyegat

Cavall banyegat és un dibuix de realitzat per Pablo Picasso el 1917 amb un llapis grafit sobre tela amb imprimació ocre i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Picasso de Barcelona. Es mostra a la Sala 10 de la col·lecció permanent del museu. L'obra va ingressar al museu el 1970 amb el codi de registre MPB 110.012, gràcies a una donació de l'artista.


L'ofrena

L'ofrena és un guaix sobre paper cartró amb emprimació blanca realitzat per Pablo Picasso el 1903 a París i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Picasso de Barcelona. Es mostra a la Sala 10 de la col·lecció permanent del museu. Està signat "Picasso" (posteriorment) a l'angle inferior esquerre. Forma part d'un donatiu de Lord Amulree el 1985.


Saint-Laurent-d'Oingt

Saint-Laurent-d'Oingt és un municipi delegat francès, situat al departament del Roine i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 803 habitants.

A partir de l'1 de gener de 2017, Saint-Laurent-d'Oingt es fusiona amb Le Bois-d'Oingt i Oingt i conformen el municipi nou Val d'Oingt.


Saint-Sorlin

Saint-Sorlin és un municipi delegat francès, situat al departament del Roine i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 681 habitants. Fins al 31 de desembre 2016 era un municipi independent que alhora va fusionar amb Saint-Didier-sous-Riverie i Saint-Maurice-sur-Dargoire al municipi nou de Chabanière.


Vauville

Vauville és un municipi delegat francès al departament de la Manche (regió de Normandia). L'1 de gener de 2017 va fusionar amb el municipi nou de La Hague. L'any 2007 tenia 378 habitants.


John Alcott

John Alcott (Londres, 1931-1986) és un director de fotografia anglès. És conegut sobretot tper la seva col·laboració amb Stanley Kubrick, per al qual li va disparar "Barry Lyndon" completament en la llum natural (la vela per a l'interior) i per la qual va guanyar un Premi de l'Acadèmia.

Originari de Londres, Alcott començar la seva carrera cinematogràfica als anys 1960 com assistent d'operador (« "focus puller" »). El 1968, ell té l'oportunitat de reemplaçar a Geoffrey Unsworth (que té altres compromisos de treball) a causa d'un retard a "2001: una odissea de l'espai". Ell torna a treballar amb Kubrick a "La taronja mecànica". El 1975, hi va ser filmant amb el director estatunidenc, la seva obra mestra guanyadora de l'Oscar "Barry Lyndon".

John Alcott va morir d'un atac al cor a l'agost de 1986 durant les seves vacances a Cannes a l'edat dels 55 anys.


Gutai

Gutai va ser un grup d'artistes japonesos que realitzaven art d'acció o happening. Va néixer el 1955 a l'entorn de la regió de Kansai (Kyoto, Ōsaka, Kobe). Els seus principals membres van ser Jiro Yoshiho, Sadamasa Motonaga, Shōzan Shimamoto, Saburo Murakami, Katsu Shiraga, Seichi Sato, Akira Ganayama i Atsuko Tanaka.

El grup Gutai va néixer de la terrible experiència de la Segona Guerra Mundial. Rebutgen el consumisme capitalista, realitzant accions iròniques, amb un sentiment de crispació, amb una agressivitat latent (ruptura d'objectes, accions amb fum). Van influir a grups com Fluxus i artistes com Joseph Beuys i Wolf Vostell.

L'iniciador del grup va ser Jiro Yoshiho, que el 1955 va realitzar una acció sobre una cuba de benzina de la guerra, sobre la qual apareix en un vaixell inflable. Encara que hi ha un plantejament global, l'artista no dona explicacions, donant llibertat a la interpretació de l'espectador. En l'acció "Cosa estranya movent-se per l'escenari" s'embolica en papers, en un escenari pintat, amb una escala, per on es va movent, es percep la influència surrealista de Magritte.

Sadamasa Motonaga va fer "Fum", on va instal·lar unes màquines de les que sortia fum, fent accionar unes palanques, com al·lusió a la bomba atòmica. També va realitzar accions amb tubs de plàstic, aigua i llums, produint nombrosos efectes visuals.

Shōzan Shimamoto és autor de "Caminin per sobre d'això", realitzat amb una plataforma de fragments oscil·lants per la qual es passava mantenint l'equilibri. En "Acció de pintar" va imitar el gestualisme de Pollock, amb recipients de vidre amb pintura que va estavellar a terra.

Saburo Murakami va fer "Acció de travessar els paravents", unes estructures quadrangulars de paper d'embalatge que penjaven del sostre, sobre les quals es llançava.

Katsu Shiraga va fer "La pintura amb els peus", una dansa sobre un suport de paper, amb els peus pintats, influència de les "Antropometries" d'Yves Klein. En "Tornar al fang" es va submergir nu en el fang, fins a confondre amb ell, com al·lusió a la mort, al retorn de la matèria primigènia.

Les obres basades en la performance del grup Gutai van ampliar l'informalisme i la "action painting" fins a transformar-les en actes rituals d'agitació. És sovint, però no sempre, un Art efímer deixant petjades per la fotografia.


Illa de Ré

LIlla de Ré (coneguda antigament com a "Illa de Rhé") o Ré la blanche (francès "Île de Ré", saintongès "Ile de Rét"), és una illa costanera francesa situada a l'Oceà Atlàntic enfront de La Rochelle, al departament de Charente Marítim, separada del continent al nord pel Pertuis Bretó i l'Illa d'Oléron, i al sud pel Pertuis d'Antioquia.

L'illa té 30 km de llarg i 5 km d'ample de superfície plana i està connectada amb el continent per un pont de 2,9 km de llarg acabat el 1988.


The Unsinkable Molly Brown

The Unsinkable Molly Brown és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Charles Walters, estrenada el 1964. Interpretada per Debbie Reynolds i Harve Presnell, reconstrueix en clau musical i romàntica la vertadera història de Margaret Brown, una de les supervivents del naufragi del Titanic.

La pel·lícula va ser candidata als Premis Oscar de 1964 (Oscar a la millor actriu, Oscar al millor vestuari, Oscar a la millor fotografia, Oscar a la millor banda sonora, Oscar al millor so i Oscar a la millor direcció artística) sense però aconseguir cap estatueta.

Entre els intèrprets figuren Ed Begley, Jack Kruschen, Hermione Baddeley i Harvey Lembeck.


Steinwerder Kanal

L’Steinwerder Kanal o canal de Steinwerder és un canal navegable de 900 metres al barri de Steinwerder al port d'Hamburg a Alemanya. Connecta el Norderloch amb el Grevenhofkanal.


Tractat d'Åbo

El Tractat d'Åbo o també el Tractat de Turku fou un tractat de pau signat entre l'Imperi Rus i el Regne de Suècia a la ciutat de Turku el 7 d'agost de 1743 al final de la Guerra russosueca (1741–1743) que va enfrontar aquests dos països entre 1741 i 1743.

Al final de la guerra, l'exèrcit imperial rus havia ocupat una part important de la Finlàndia sueca, cosa que va permetre al mariscal de camp Trubetskoi i el canceller Aleksei Bestújev-Riumin a demanar que s'apliqués el principi uti possidetis iure. Amb l'adquisició de Finlàndia, el polítics russos aspiraven a moure la frontera amb Suècia considerablement més al nord, d'aquesta manera es reduïa el perill d'un atac sobre la capital de Rússia, Sant Petersburg. A més, amb l'esperança d'aconseguir la independència, un consell finès va oferir el tron del país a Pere de Holsten-Gottorp, que després es convertiria en tsar, pel fet de ser de la família imperial russa.

El partit prosuec de la cort russa, representat pel comte Lestocq i els familiars del duc de Holstein, Pere, van proposar retornar Finlàndia als suecs en recompensa per l'elecció d'Adolf Frederic com a rei de Suècia. Aquest últim era membre també de la família dels ducs de Holstein. La tsarina Elisabet I de Rússia era partidària d'aquesta darrera proposta perquè recordava que ella s'havia d'haver casat amb el germà d'Adolf Frederic el juny de 1727, però que ell es va morir uns mesos abans.

D'acord amb el tractat, però, el regne de Suècia cedia a l'Imperi Rus les àrees a l'est del riu Kymijoki, amb la fortalesa d'Olavinlinna i les ciutats de Lappeenranta i Hamina, que foren incorporats a la governació de Vyborg. D'aquesta manera la frontera sueca es va moure més al nord, d'acord amb la voluntat de la facció de Bestuzhev. Per una altra banda, els suecs accedien a la coronació del príncep Adolf Frederic. Ara bé, aquest acord suposava un risc de guerra amb el Regne de Dinamarca i Noruega, és més, la flota del bàltic russa va salpar cap a Estocolm per protegir-la en el cas d'un atac danès.

Després del tractat, Rússica va prendre el control de la part sud de Carèlia. Amb tot, Elisabet va garantir la religió, les propietats, les lleis i els privilegis dels habitants dels territoris incorporats. Per exemple, aquests territoris havien adquirit no feia massa temps, el 1734, la Llei General de Suècia, que van poder mantenir.


Massa continental

Massa continental és una expressió usada habitualment per referir-se a una gran massa de terra d'una regió en contrast amb una illa o illes properes, o també usada per referir-se a l'illa més gran d'un grup d'illes d'un arxipèlag. A vegades, als seus habitants se'ls anomena «continentals».

Alguns usos destacats d'aquesta expressió són els següents:

* Austràlia continental, en oposició a Tasmània.
* Continent britànic (és a dir, l'illa de Gran Bretanya), en contraposició a les illes del Canal, l'illa de Man, Irlanda del Nord (encara que quan s'utilitza per diferenciar Gran Bretanya d'Irlanda es pot considerar un ús ofensiu ) o qualsevol altra illa britànica.
* Canadà continental, en oposició a l'illa del Príncep Eduard, a l'illa de Terranova, l'illa del Cap Bretó o l'illa de Vancouver;
* Xina continental (inclosa l'illa de Hainan), en contraposició a les regions administratives especials de Hong Kong i Macau i de la República Popular de la Xina (PRC) (l'illa políticament separada de Taiwan) i altres petites illes administrades per la República de la Xina (ROC);
* Dinamarca continental, en oposició a les illes Fèroe i Groenlàndia;
* Guinea Equatorial continental, generalment anomenada riu Muni, la part que està en el continent africà, en contraposició a les illes del litoral;
* Estònia continental, en oposició a les illes de Saaremaa, Hiiumaa i altres illes d'Estònia occidental;
* Europa continental, un altre terme usat en moltes parts del món anglòfon, encara que no al Regne Unit, en general a Gran Bretanya, i de vegades a Irlanda, Europa continental es coneix com El Continent.
* Finlàndia continental, en lloc de les illes Åland;
* França Europea, en comparació amb l'illa de Còrsega, també s'empra, en relació amb els seus departaments i territoris d'ultramar, el terme de França metropolitana, que és el més comunament utilitzat;
* Irlanda continental a diferència de les seves illes adjacents. Cal tenir en compte que «el continent» a Irlanda del Nord és ambigu entre aquest sentit i l'anterior, utilitzant la frase que significa «Gran Bretanya com oposada a Irlanda del Nord» és considerat objectable per molts nacionalistes. A Irlanda, el terme «el continent» o «terra ferma» també s'utilitza com un mitjà alternatiu per referir-se a la massa de terra d'Europa;
* Japó continental i Honshū, en oposició a la resta de les illes japoneses (vegeu també arxipèlag japonès);
* Península de Corea, a diferència de les illes Jeju-do i Ulleung;
* Nova Escòcia continental, en oposició a l'illa del Cap Bretó;
* Portugal continental, a diferència de les illes Açores i de Madeira.
* Escòcia continental, en oposició a les seves nombroses illes mar endins, incloses les Hèbrides Exteriors, les illes Orcades o les illes Shetland.
* Espanya continental, en oposició a les illes Balears i les illes Canàries, les ciutats del nord d'Àfrica Ceuta i Melilla, l'illa d'Alborán i altres enclavaments menors del nord d'Àfrica. A Espanya, els termes «Espanya peninsular» o simplement «La península» són d'ús freqüent.
* Estats Units continentals, en comparació amb l'estat de Hawaii i els Àrees insulars dels Estats Units (les expressions «EUA continentals» i «El continent» s'utilitzen comunament a Hawaii, però no en els mateixos EUA continentals on «EUA continentals», que també inclou Alaska, és més comunament utilitzat, encara que aquest últim terme és també denominat amb més precisió com «Estats Units contigus»;
* L'illa del Sud de Nova Zelanda és de vegades anomenada jocosament «el continent», especialment pels nadius de l'illa del Sud. Tot i que té una població molt més petita, és lleugerament més gran que l'illa del Nord.
* Les illes més grans de les illes Orcadas i de les illes Shetland.


Catone in Utica

Catone in Utica és una òpera en tres actes composta per Antonio Vivaldi sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà al Teatro Filarmonico de Verona el 26 de març de 1737.

Les desavinences, els intents de reconciliació i finalment l'enfrontament entre Juli Cèsar i el senador romà Marc Porci Cató Uticense, que resisteix amb les seves tropes en una ciutat africana, és el que s'explica en aquesta gairebé desconeguda òpera d'Antonio Vivaldi, "Catone in Utica". En el llibret, obra d'un Pietro Metastasio en hores baixes, es manegen una sèrie d'intrigues polítiques i amoroses -la filla de Cató, Marzia, està enamorada de Cèsar i no del pretendent que li ha buscat el seu pare, Arbace, per altra banda Emilia, vídua de Pompeu, passeja per aquí ocupada en intrigues diverses-. I no obstant això, Vivaldi va ser capaç d'elaborar una partitura brillant, d'allò més coratjosa, plena de belles àries.

Amb la majoria d'òperes de Vivaldi existeix un enorme problema: només s'ha conservat la partitura completa d'onze d'elles, sobre un total de trenta-una. Així doncs, es fa necessari recórrer a l'estudi contextual i a complexos treballs de reconstrucció de
les pàgines perdudes. Aquest és el cas de "Catone in Utica", de la qual falten diverses àries del primer acte, substituïdes
per altres pertanyents al mateix període de composició, disperses en partitures inacabades.

L'any 1733 el compositor Giovanni Francesco Maria Marchi va compondre una òpera amb el mateix nom amb llibret també de Metastasio.


El Socialista

El Socialista és l'òrgan d'expressió oficial del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) des de la seva fundació, el 12 de març de 1886, apareixent amb periodicitat setmanal a Madrid. Des dels seus començaments va estar lligat a Pablo Iglesias, que en fou el seu director fins a la seva mort.

En 1890 va passar a ser propietat del PSOE i en 1912 es va convertir en diari, periodicitat que va mantenir fins poc abans del final de la Guerra Civil Espanyola, el 28 de març de 1939.

Editat en Barcelona entre 1938 i 1939 a causa de la guerra, durant el franquisme es va editar de manera intermitent en França i clandestina en Espanya.

Al maig de 1977, durant la Transició, va reaparèixer com a setmanari, mantenint aquesta periodicitat fins a maig de 1984. Entre aquesta data i desembre de 1993 es va editar de forma quinzenal, publicant-se des de llavors amb caràcter mensual.

La seva importància a l'hora de difondre les tesis del PSOE entre la classe treballadora (a les seves pàgines va aparèixer, per exemple, la primera traducció al castellà del "Manifest comunista") i com a mitjà d'informació per als militants, en dates en què les dificultats per a la comunicació de les idees eren molt importants, fan que ocupi un important paper en la Història del socialisme espanyol.


Marcelino Bilbao Bilbao

Marcelino Bilbao Bilbao (Alonsotegi, 16 de gener de 1920 - Poitiers, 25 de gener de 2014) fou un activista polític i militar basc, tinent del batalló Isaac Puente de la Confederació Nacional del Treball del País Basc i supervivent del camp de concentració de Mauthausen i del camp de concentració d'Ebensee.


The Hound of the Baskervilles

The Hound of the Baskervilles és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Sidney Lanfield, estrenada el 1939. És la més famosa adaptació cinematogràfica del llibre, i és sovint considerada com una de les millors, tot i que molt inexacta.

La pel·lícula destaca Basil Rathbone en el paper de Sherlock Holmes, Nigel Bruce en el del Doctor Watson, i Richard Greene en el de Henry Baskerville. L'estudi aparentment no sospitava de l'èxit del film i no imaginava que Rathbone i Bruce farien després nombroses pel·lícules on encarnarien Holmes i Watson, i per això el cap de cartell va ser Richard Greene que encarnava el personatge romàntic de la pel·lícula. Pel que fa a Rathbone, surt als crèdits en un segon paper. Wendy Barrie que interpretava Beryl Stapleton, la dona de la qual Greene s'enamora, era el tercer paper, mentre que Nigel Bruce, el doctor Watson de la pel·lícula, era el quart paper. A totes les altres pel·lícules de Sherlock Holmes, Rathbone i Bruce han estat als crèdits el primer i segon paper respectivament.

"El Gos dels Baskerville" marca el començament d'una saga de catorze pel·lícules de Sherlock Holmes amb Rathbone i Bruce com el duo de detectius.


Cristóbal Jorquera

Cristóbal Andrés Jorquera Torres (Santiago de Xile, 4 d'agost de 1988) és un futbolista xilè que juga de migcampista al Genoa CFC d'Itàlia. Cristobal va jugar amb les categories inferiors de la selecció i va debutar amb la selecció absoluta el 26 de març de 2011, en un partit amistós contra Portugal. El 2006 va guanyar amb el Club Social y Deportivo Colo-Colo els tornejos Obertura i Clausura de Xile.

Cristóbal Jorquera va començar a jugar com a jugador professionalment amb Club Social y Deportivo Colo-Colo en el Torneig Obertura de la Primera Divisió, el 4 de juny de 2006, davant Universidad de Concepción. En el Torneig de Clausura d'aquell mateix any disputaria 9 partits, i a més faria el seu debut oficial internacional, jugant a la Copa Sud-americana del 2006, i entrant de titular davant l'Alajuelense de Costa Rica. En aquesta competició, el Colo-Colo arribaria a la final, perdent amb el Pachuca mexicà. Jorquera tot i no ser titular indiscutible, es proclama campió dels dos torneigs de l'any a Xile, el Torneig Obertura 2006 i el Torneig Clausura 2006.

A l'any següent va ser cedit en qualitat de préstec al Deportivo Ñublense, on va disputar 14 partits i va marcar el seu primer gol com a professional, contra el Cobresal (1-1), el 6 de maig de 2007. Per al Torneig de Clausura d'aquest any, va ser cedit a Unión Espanyola, on va jugar 15 partits. Per al Torneig d'Obertura de 2008, Jorquera va retornar al club inicial. Progressivament va anar consolidant-se com a titular, jugant un total de 35 partits i marcant 10 gols, tot i que la temporada 2009-10, va jugar cedit amb el Club Deportivo O'Higgins.

En el primer semestre del 2011 és transferit al Genoa CFC d'Itàlia. Va debutar oficialment amb el club el 19 de setembre de 2011 en un partit contra la Società Sportiva Lazio. El seu primer gol amb el Genoa, el fa en la Copa d'Itàlia, contra Bari (3-2) el 24 de novembre. El 21 de desembre marca el seu primer gol en la Lliga italiana de futbol en el partit Napoli-Genoa (6-1).


Luci Tarquini Col·latí

Luci Tarquini Col·latí (en ) era el fill d'Egeri, i nét d'Arrunt, el germà de Tarquini Prisc. Va viure al i formava part de la família Tarquínia.

Quan Tarquini Prisc va ocupar la ciutat de Col·làtia, en va donar el govern a Egeri, que va rebre el nom de Col·latí, i allí el seu fill va heretar el sobrenom. Luci Tarquini es va casar amb Lucrècia, la violació de la qual pel seu cosí Sext Tarquini, va portar als destronament de Tarquini el Superb i la proclamació de la república l'any , i Col·latí i Luci Juni Brut van ser elegits els primers cònsols. Però per no recordar a la nissaga dels Tarquinis, Col·latí va renunciar al càrrec per consell del seu col·lega i altres nobles, i es va retirar a Lavinium amb tots els seus béns. Publi Valeri Poplícola va ser elegit al seu lloc.


William Standish Knowles

William Standish Knowles (Taunton, Massachusetts, EUA, 1 de juny de 1917 - Chesterfield, Missouri, EUA, 13 de juny de 2012) fou un químic estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2001.

Va estudiar química a la Universitat de Colúmbia, on es va doctorar el 1942. Orientà la seva recerca en la utilització de metalls de transició per obtenir catalitzadors quirals mitjançant la reacció anomenada d'hidrogenització. Així mateix encapçalà el grup de recerca que aconseguir realitzar la síntesi química, i per tant la producció, de la variant benigna de l'aminoàcid L-DOPA, utilitzada per tractar la malaltia de Parkinson. L'any 2001 fou guardonat, juntament amb el japonès Ryoji Noyori, amb la meitat del Premi Nobel de Química «pels seus treballs conjunts sobre la reacció d'hidrogenització utilitzant catalitzadors quirals». L'altra meitat del premi recaigué en el nord-americà Karl Barry Sharpless per aconseguir el mateix objectiu tot i que per un procés diferent, utilitzant en aquest cas l'oxidació.


Herse

Herse (en grec antic Ἕρση), segons la mitologia grega, fou una princesa atenenca, filla de Cècrops i d'Agraulos.

Les seves germanes són Aglauros i Pàndrosos, a les quals Atena va confiar el petit Erictoni. Herse va ser indiscreta a l'obrir, amb les seves germanes, el cistell on estava amagat el nen. Com a càstig Atena la va embogir i ella es va precipitar des de dalt de les roques de l'Acròpoli. Hi havia una altra tradició que feia a Aglauros l'única culpable. Herse s'hauria estalviat el càstig, i seduïda per Hermes havia tingut amb ell un fill, Cèfal.


Creontíades

D'acord amb la mitologia grega, Creontíades (en grec antic Κρεοντιάδης) va ser un fill d'Heracles i de Mègara, filla del tebà Creont.

Va morir, com els seus germans, a mans del seu pare que s'havia tornat boig. Generalment se li atribueixen dos germans, Terímac i Deicoont. Però de vegades, Hèracles i Mègara tenen set fills: Polidor, Anicet, Mecistòfon, Patrocleu, Toxòclit, Menebrontes i Quersibi.


Pseudo-Dionís l'Areopagita

Pseudo-Dionís l'Areopagita, o simplement Pseudo-Dionís, és un teòleg i filòsof anònim de finals del o principis del VI l'obra del qual va ser incorrectament atribuïda a Dionís l'Areopagita, el convers atenenc de Sant Pau mencionat a Fets 17:34. Històricament l'autor s'havia identificat amb l'Areopagita perquè afirma haver estat deixeble de Sant Pau.

Entre les seves obres (denominades "Corpus Areopagiticum") s'hi troben "Noms Divins", "Jerarquia Celestial", "Teologia Mística", i diverses epístoles. Altres obres seves, com "Guies Teològiques", s'han perdut. Els seus textos són de caràcter místic i mostren una forta influència neoplatònica.


Remember a Day

Remember a Day és una cançó del grup britànic Pink Floyd que apareix com a segon tema del segon àlbum "A Saucerful of Secrets" de 1968. La cançó, escrita i cantada per Richard Wright, fou enregistrada durant les session del primer disc "The Piper at the Gates of Dawn" de 1967 amb el títol de "Sunshine". Amb tot, es diu que la cançó fou refeta per al segon disc i que Wright mateix digui que no sabien ben bé què fer amb aquest tema.

Syd Barrett apareix també en aquesta cançó, hi toca la guitarra acústica, però és David Gilmour qui toca la guitarra. Com l'altra composició en solitari de Rick Wright per a l'àlbum, "See-Saw", les lletres i l'atmosfera creada per la música recorden la innocència de la infantesa, es forma així un contrast amb la foscor de la resta dels temes de l'àlbum.

És un dels pocs temes de Pink Floyd on Syd Barrett i David Gilmour toquen junts.


San Luis Potosí

San Luis Potosí és la ciutat més gran i capital de l'estat mexicà homònim, localitzada a 363 km al nord-est de la ciutat de Mèxic. El 2005 tenia una població de 730.950 habitants, encara que l'àrea metropolitana que abasta altres 7 municipis més, tenia una població d'1.085.000 habitants, la desena àrea metropolitana més gran de Mèxic.

Encara que es va establir una missió franciscana a l'àrea des de 1583, la ciutat va ser fundada el 1592. Durant l'època del virregnat de la Nova Espanya va ser considerada un dels centres miners més importants de l'imperi espanyol (amb una important producció d'or i plata), a més d'un important centre agrícola, comercial i cultural. Va ser anomenada San Luis Potosí en referència a les altres mines del virregnat, de Potosí, Bolívia que s'havien descobert quaranta anys abans.

En l'actualitat l'activitat minera ha decaigut, i l'activitat més important de la ciutat és la indústria de la manufactura, així com l'exportació dels productes agrícoles i de la ramaderia.


Frozen Bubble

El Frozen Bubble és un joc d'ordinador de l'estil de "Puzzle Bobble" que destaca per ser programari lliure i estar disponible per diversos sistemes operatius, entre els quals Linux, Mac OS X, Windows. A més, també hi ha disponible un applet Java que permet jugar-hi des d'Internet sense baixar-vos ni instal·lar-vos res.

La versió original del "Frozen Bubble" va ser escrita en Perl per Guillaume Cottenceau, i funciona amb la llibreria "Simple DirectMedia Layer" (SDL). El joc inclou 100 nivells de dificultat i un editor de nivells. Els grups de boles del mateix color desapareixen i el joc consisteix a netejar completament la pantalla abans que es toqui la part superior del terreny de joc amb alguna bola. El terreny de joc es redueix a mesura que passa el temps i es torna a ampliar quan s'aconsegueix finalitzar el nivell (fent desaparèixer totes les boles).

La versió 2.0 es caracteritza per permetre multijugadors, jugar per la xarxa local, o per Internet. De moment, aquesta versió només està disponible per a GNU/Linux.

El joc es troba sotmès a la llicència GNU General Public License.


Sanlúcar de Barrameda

Sanlúcar de Barrameda és una localitat de la província de Cadis, a Andalusia. Limita directament amb les localidats de Trebujena, Chipiona, Jerez de la Frontera, Rota i El Puerto de Santa María i, a l'altre marge del Guadalquivir, amb Almonte i Aznalcázar.


Llac de Valencia

El Llac de Valencia és el segon llac d'aigua dolça natural en importància de Veneçuela després del Llac de Maracaibo. Es troba emplaçat en una fossa tectònica coneguda com a Graben de Valencia que es troba entre la "Cordillera de la Costa" i la "Serranía del Interior". La conca és de tipus endorreica i cobreix 3.150 quilòmetres quadrats. En general, la conca del Llac de Valencia és també coneguda popularment com "los Valles de Aragua". En l'actualitat el llac té una extensió de 344 quilòmetres quadrats. En les seves ribes s'aixequen importants centres urbans de Veneçuela com són: Valencia, Maracay, Mariara i San Joaquín.

Les seves ribes van ser centre d'una cultura indígena molt important a Veneçuela. En les acaballes del va ser visitat per Alexander von Humboldt.

La conca del Llac de Valencia, de tipus endorreica, rep aportis d'aigua de nombrosos corrents fluvials de curs curt, entre les quals destaquen els rius Güigüe, Turmero, Maracay, Cabriales, Los Guayos i Aragua, que és el més important. Geològicament, el llac és bastant jove, aproximadament d'una edat prepleistocena o del Plistocè mitjà. Al llarg de la seva història el nivell de les seves aigües ha fluctuat significativament, especialment arran del fenomen de captura del riu Tuy (que abans drenava cap al Llac de Valencia) pel llit actual d'aquest riu que drena ara cap al Carib, el que va donar origen al dessecament progressiu de les seves aigües i a la formació extenses planícies de sediments lacustres que converteixen les seves riberes en importants centres agrícoles.

No obstant això, en l'actualitat s'està agreujant el problema de l'augment del nivell del llac, a causa del transvasament de les aigües de la conca de l'Orinoco (embassaments de Pao Cachinche i Pao La Balsa, en el riu Pao) que es fa cap a la conca endorreica del Llac de Valencia, sense haver fet els canals de drenatge per a les aigües sobrants amb la finalitat de treure-les de la conca abans que arribin a un nivell inferior al de sortida de la conca per gravetat, per l'antic curs del riu Cabriales. A conseqüència d'això, els nivells de contaminació de les seves aigües també han vingut augmentant a causa de la important industrialització de les ciutats de Maracay i Valencia, les aigües servides de les quals són abocades directament al llac sense tractament previ, el que fa poc atractiu el desenvolupament d'activitats turístiques o recreatives.


Estadi Olímpic de Berlín

LEstadi Olímpic de Berlín (en alemany: "Berliner Olympiastadion") és un estadi multiús situat al districte de Charlottenburg de la ciutat de Berlín, capital d'Alemanya. Actualment, és l'estadi de l'equip de futbol Hertha BSC Berlin i de l'equip de la "NFL Europe " Berlin Thunder.


Berliner Philharmonie

La Berliner Philharmonie, a Berlín-Tiergarten, és una de les sales de concerts més importants de Berlín. És la seu de l'Orquestra Filharmònica de Berlín. Va ser construïda per l'arquitecte Hans Scharoun entre 1960 i 1963.

És un edifici singular, asimètric, amb una sala de concerts principal en forma de pentàgon. Els seients ofereixen excel·lents posicions per veure l'escenari considerant l'altura que es va incrementant de manera irregular. L'escenari està al mig de la sala, proporcionant una extraordinària atmosfera tant per als artistes com per al públic. L'acústica és excel·lent. El so arriba molt bé fins cadascun dels seients; es diu que se'n pot distingir cadascuna de les veus i instruments des de qualsevol dels llocs, siguin propers o llunyans. La sala més gran té 2.440 seients, i la petita, la 'Kammermusiksaal', 1.180 seients.

L'edifici està ubicat a la Herbert-von-Karajan-Straße, anomenada així en homenatge al director principal que més temps va dirigir l'orquestra; es troba a l'àrea de Berlín coneguda com a "Kulturforum", no massa lluny de la Potsdamer Platz. També trobem en aquesta àrea la "Neue Nationalgalerie", la "Gemäldegalerie" i una de les dues ubicacions de la "Staatsbibliothek zu Berlin".


François Bayrou

François Bayrou (en occità, Francés Vairon) (Bordèras, 25 de maig de 1951) és un polític francès de Bearn, actual president del Moviment Demòcrata. Fou el darrer president de la UDF i candidat a les eleccions presidencials franceses de 2007. També ha ostentat diversos càrrecs ministerials i ha estat alcalde de Pau (Occitània). Bayrou, que parla la variant bearnesa de l'occità, s'ha pronunciat més d'una vegada a favor del programari lliure i de les llengües «regionals» de França.


Snøfrix

Snøfrix és una distribució del sistema operatiu GNU/Linux en CD autònom especialment dedicada l'educació, l'entreteniment i la multimèdia. Està basada en la distribució Debian GNU/Linux i utilitza l'entorn d'escriptori KDE per defecte.

Una de les característiques de la Snøfrix és l'àmplia col·lecció de jocs que incorpora, entre els quals hi ha Freeciv, Frozen Bubble, i Tux Racer. A més, Snøfrix incorpora programari bàsic d'oficina, com ara Kontact/KMail per al correu i OpenOffice.org per al tractament de textos, programari d'Internet com el Firefox per a navegar per la xarxa, o el Gaim per a la missatgeria instantània.


Xavier Pomés i Abella

Xavier Pomés i Abella (Barcelona, 1948), és un polític català militant de Convergència Democràtica de Catalunya.

Durant la primera època de CiU a la Generalitat de Catalunya fou present en diversos governs del president Jordi Pujol i va ocupar diverses responsabilitats polítiques. Va començar com a director general de seguretat ciutadana el 1992, fins que tres anys després Pujol el va posar al capdavant de tot el departament nomenant-lo conseller de Governació el 1995. El 1999 aquest ample departament es va dividir en dos: Pomés va seguir al capdavant de la seguretat catalana des de la nova conselleria d'Interior, mentre que les funcions de Governació van passar a Josep Antoni Duran i Lleida. Finalment, durant l'últim any del govern de Jordi Pujol va canviar aquesta cartera per la de Sanitat i Seguretat Social.


Catalunya Acció

Catalunya Acció és una organització política independentista catalana fundada l'any 2005, que té com a objectiu la independència dels Països Catalans. El seu president executiu és l'empresari i escriptor Santiago Espot i el seu director general l'enginyer Josep Castany. El 10 de setembre de 2008 va presentar el «Cant de la Independència», una composició musicada pel cantautor Josep Meseguer sobre un himne escrit per Vicenç Albert Ballester i Camps amb arranjaments musicals de Jordi Prades, i ha fet campanyes de denúncia d'establiments que no retolaven en català.

Des del punt de vista electoral, Catalunya Acció va crear Força Catalunya com a marca electoral i Santiago Espot va donar suport a la iniciativa Suma Independència el desembre del 2009 amb l'objectiu de crear una candidatura amb vista a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010 que agrupés les diverses forces polítiques que volen aconseguir la independència de Catalunya i, posteriorment, l'organització va donar suport a l'impuls de Solidaritat Catalana per la Independència, al que volia que s'unissin Reagrupament. A inicis de l'any 2011 es va manifestar en favor d'una candidatura independentista de Solidaritat Catalana per la Independència per les eleccions municipals de Barcelona, i el 2020 va manifestar que es presentaria a les properes eleccions amb el partit Força Catalunya.


Ímandra

L'Ímandra (en rus "Имандра"; en finès "Imantero") és un llac de Rússia que es troba a la península de Kola, al sud de Múrmansk, dins l'Óblast de Múrmansk, a la Lapònia russa. Es troba a 127 msnm. La seva superfície és de 876 km² i la profunditat màxima, de 67 metres. Drena les aigües cap al golf de Kandalakxa, a la mar Blanca, a través del riu Niva.

El llac és conegut per la transparència de les seves aigües i l'abundant pesca. Les principals ciutats que es troben a la riba del llac són: Montxegorsk, important centre d'esports hivernal; Apatiti i Poliàrnie Zori.


Antiretroviral

Un antiretroviral (ARV) és un fàrmac destinat a combatre infeccions d'origen víric. Un dels primers antiretrovirals comercialitzat i probablement el més conegut sigui la zidovudina o AZT, que va significar el primer tractament efectiu contra la sida i la infecció per VIH, tot i això va deixar d'utilitzar-se pels seus problemes de toxicitat en tractaments crònics.

Habitualment s'utilitza un conjunt de diverses combinacions de tres o quatre fàrmacs es coneix com a Teràpia Antiretroviral de Gran Activitat (TARGA).

L'estudi START (2015) va demostrar la necessitat d'iniciar el tractament antiretroviral ja en fase asimptomàtica de la infecció per VIH.


Une Seule Nuit

Une Seule Nuit (una única nit) és l'himne nacional de Burkina Faso, escrit per Thomas Sankara. Va ser adoptat el 1984.


(971) Alsatia

(971) Alsatia és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Alexandre Schaumasse en 1921 des de l'observatori de Niça.

Deu el nom a la regió francesa d'Alsàcia.

S'estima que té un diàmetre de 63,75 ± 1,7 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d' 1,23398 UA.

Tot i que la composició de l'asteroide és de carboni en lloc de silici, la corba de llum de l'asteroide el classifica com a un membre de la família Eunòmia.

Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 9,61 hores, amb una variació de lluentor de 10,05 de magnitud absoluta.


Dexter

Dexter és una sèrie de televisió de la cadena estatunidenca Showtime basada en la novel·la "L'Obscur Passatger" (Darkly Dreaming Dexter en l'original) de Jeff Lindsay emesa entre 2006 i 2013. A banda de la novel·la original, s'han publicat dues seqüeles del personatge: "Benvolgut Dexter" (Dearly Devoted Dexter en l'original) i Dexter in the Dark, però la sèrie sols es basa en la primera i en alguns punts de la segona.

L'abril de 2013, Showtime anuncià que la 8a temporada seria la última de "Dexter.

L'octubre de 2020 es va anunciar que "Dexter" podria tornar amb un sèrie limitada de 10 episodis, amb Michael C. Hall en el seu rol original, amb Clyde Phillips com a "showrunner". L'inici de la producció està anunciada per finals de 2020, amb data d'estrena a finals de 2021.


Phong Nha – Kẻ Bàng

El Parc Nacional de Phong Nha – Kẻ Bàng (en vietnamita "Vườn quốc gia Phong Nha – Kẻ Bàng") és un parc nacional del Vietnam situat a la província de Quang Binh, a uns 500 km al sud d'Hanoi, a la regió de Bắc Trung Bộ, o costa Central del Nord. Phong Nha – Kẻ Bàng fou declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 2003 i és una de les destinacions turístiques més populars del Vietnam.

Els límits del parc són la reserva natural d'Hin Namn a la província de Khammouan, Laos per l'oest, a 42 km a l'est del mar de la Xina meridional. El Parc Nacional de Phong Nha-Ke Bang és situat en una zona de pedra calcària de 2.000 km² en territori vietnamita i les fronteres d'una altra zona de pedra calcària de 2.000 km² d'Hin Namn en territori de Laos. La zona central d'aquest parc nacional abasta 857,54 km² i una zona d'esmorteïment de 1.954 km². El parc va ser creat per protegir una de les dues regions del món més gran de karst, amb 300 coves i grutes, i també protegeix l'ecosistema dels boscos de pedra calcària de la Rang Annamita, regió a la costa Centrenord del Vietnam.

La zona de Phong Nha-Ke Bang és coneguda pels seus sistemes de coves i grutes, ja que es compon de 300 coves i grutes, amb una longitud total d'uns 70 km, dels quals només 20 km han estat estudiats per científics britànics i vietnamites, 17 d'elles estan situades a la zona de Phong Nha i tres a la zona de Ke Bang. La longitud total de les coves i grutes és de 126 km, abans del descobriment de la cova de Son Doong, a Phong Nha s'han aconseguit diversos rècords mundials de coves, ja que té el riu més llarg de subterrani, així com les cavernes i passadissos més grans.

El parc deu el seu nom a la cova de Phong Nha, la més bella de totes, amb moltes fascinants formacions rocoses i boscos Ke Bang.

L'altiplà on és situat el parc és probablement un dels exemples més fins i distintius d'una complexa geomorfologia càrstica al sud-est asiàtic.

L'abril de 2009, la major cova del món, Son Doong, va ser descoberta per un equip d'exploradors britànics, la British Caving Association.


Micropolis

El Micropolis és un videojoc de construcció de ciutats basat en el codi del SimCity, que va ser donat el 10 de gener del 2008 al projecte "One Laptop per Child" sota la GPL 3. El seu desenvolupador és Don Hopkins.

Micropolis està basat a la versió X11 per a Unix del SimCity. La interfície Tcl/Tk es va substituir per una programada en Python, i el nucli de C es va reestructurar i es va passar a C++.


Illumise

Illumise és una de les espècies que apareixen a la franquícia "Pokémon", una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus insecte.

En un estudi sobre la diversitat entomològica del món de "Pokémon", Illumise i Volbeat foren comparats amb els lampírids de la vida real, un grup d'insectes que destaquen per la seva capacitat de produir llum.


Volbeat

Volbeat és una de les espècies que apareixen a la franquícia "Pokémon", una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus insecte.

En un estudi sobre la diversitat entomològica del món de "Pokémon", Volbeat i Illumise foren comparats amb els lampírids de la vida real, un grup d'insectes que destaquen per la seva capacitat de produir llum.


Castform

Castform (ポワルン Powarun en l'original japonès) és una de les espècies que apareixen a la franquícia "Pokémon", una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus normal. Sembla un núvol i pot ser utilitzat com a antena parabòolica per sentir canvis de temps. Es diferencia d'altres Pokémon perquè la seva estructura es veu afectada pel temps, cosa que vol dir que el seu tipus i la seva aparença canvien en condicions extremes. A la llum de sol, Castform es converteix en tipus foc i sembla un sol taronja a sobre d'un núvol; sota la pluja, es converteix en tipus aigua i sembla un gota a sobre d'un núvol; quan hi ha calamarsa, es torna lila i queda dins d'un núvol verd similar a un tornado i és del tipus gel. En altres condicions de temps, Castform conserva el seu tipus i aparença d'origen. El seu humor també està influençat pel temps.

Igual que la línia evolutiva de Porygon i Mewtwo, Castform és un Pokémon que va ser creat en un laboratori, pels investigadors de l'Institut de Temps a la regió de Hoenn com a experiment en la predicció i la manipulació de temps.


Smeargle

Smeargle és una de les espècies que apareixen a la franquícia "Pokémon", una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus normal.


Unown

Unown és una de les espècies que apareixen a la franquícia "Pokémon", una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. El seu nom significa "unknown", "desconegut" en anglès. És un Pokémon de tipus psíquic.

Els Unown van ser presentats com els principals antagonistes a la pel·lícula "Spell of the Unown", la tercera pel·lícula de Pokémon. Unown també han aparegut en Super Smash Bros. Melee i al manga "Pokémon Adventures". Els Unown han rebut, generalment, una recepció negativa.

Els Unown són uns estranys Pokémon amb forma de jeroglífics que poden tenir fins a 28 formes diferents basades en les lletres de l'alfabet llatí, a més d'un signe d'interrogació i un signe d'exclamació. Sempre tenen similituds, amb un cos aixafat de color negre i un ull. En l'anime, sempre resideixen en misterioses càmeres, amb altres Unown, i sempre atrapats a les parets.

Són Pokémon molt especials. Es diu que tenen poders secrets i que viuen en una altra dimensió. Altres diuen que són Pokémon en forma de lletra i que són Pokémon que existeixen des de fa més de 1500 anys, el que fa pensar que els Unown són prehistòrics. La primera vegada que es va saber dels Unown va ser en les troballes arqueològiques de les Ruïnes Alfa, a la regió de Johto, és a dir, que van aparèixer amb la segona generació. A la tercera generació III es van descobrir dues noves formes no vistes abans: el signe d'interrogació i el signe d'exclamació, que s'amagaven a l'illa Setena de l'arxipèlag Archi7, al sud de la regió de Kanto. A més, els Unown es caracteritzen per aprendre un únic moviment: Poder Ocult. Necessiten 1.000.000 punts d'experiència per arribar al Nivell 100.


Helgeandsholmen

Helgeandsholmen és una petita illa del centre d'Estocolm, a Suècia. Forma part de Gamla Stan, la vella ciutat d'Estocolm, i se situa al nord de Stadsholmen, davant del palau reial. El Riksdag, el Parlament suec, és l'únic edifici de l'illa. El nom de "Helgeandsholmen" es deriva de «Den helige andes holme», que significa «l'illot del Sant Esperit».


El Obrero

El Obrero fou un periòdic obrerista escrit en castellà i editat a Barcelona. Fou fundat el 1864 per Antoni Gusart i Vila, d'ideologia cooperativista i republicana. Hi col·laboraren Ramon Castañà, Jacint Berges, Antoni Ferrer i Pere Freixa, i des de les seves pàgines es va donar la notícia de la fundació de l'AIT i es va convocar el Congrés Obrer de 1865. Fou prohibit el gener de 1866 i el seu fundador fou desterrat a Canàries.

Va reaparèixer el desembre de 1880 com a òrgan de la Federació de les Tres Classes de Vapor, i s'edità fins al novembre del 1891. En aquesta segona etapa el seu director fou Josep Pàmias, llevat el 1887, que ho fou un temps Toribio Reoyo, i comptà entre els redactors als dirigents obrers de tendència socialista Manuel Bochons, Joan Nuet i Vidal i Josep Bragulat, que cap al 1876-1877 s'escindiren de la FRE de l'AIT i fundaren el Centre Federal de Societats Obreres de Barcelona. El periòdic adoptà definitivament la tendència socialista marxista el setembre del 1881 i publicà en fulletó el "Manifest Comunista" el 1882. Els seus redactors s'aproparen aleshores als dirigents del Partit Democràtic Socialista Obrer Espanyol a Madrid, partit del que un temps n'esdevindrà portaveu. El 1888 trencaria relacions amb els marxistes per a declarar-se seguidor del socialisme possibilista francès i del Partit Socialista Oportunista, creat el 1891 per Pàmias. També hi escriviren Josep Comaposada i Josep Roca i Galès.


Songs of Love and Hate

Songs of Love and Hate és el tercer disc de Leonard Cohen i va aparèixer el 1971. El títol parla de l'estat d'ànim del cantautor, evocant-lo en temes desenvolupats dins de l'àlbum, que és un dels més coherents d'aquest autor, i també és bastant fosc i personal.

Produït de nou per Bob Johnston i enregistrat a Nashville, com també l'anterior "Songs from a Room", va ser arranjat a Londres per Paul Buckmaster al Trident Studio a qui se li ha atribuït el to fosc del disc. Només va arribar al número 145 del Billboard.

El 1995 va sortir la versió remasteritzada en CD i el 2007 una de nova amb la peça Dress Rehearsal Rag que fou enregistrada pel disc Songs from a Room, però que no s'hi va incloure.


Marc Valeri Màxim Corví

Marc Valeri Màxim Corví (en llatí "Marcus Valerius M. F. M. N. Maximus Corvinus") va ser un magistrat romà probablement fill de Marc Valeri Corv. Formava part de la gens Valèria, una antiga família romana d'origen patrici.

Va ser cinc vegades cònsol durant les guerres samnites. Va ser cònsol juntament amb "Quintus Caedicius Noctua" l'any 289 aC, i només el mencionen els "Fasti". La pèrdua del llibre de Tit Livi que parlava d'aquestes dates fa que no es conegui res del seu consolat.


Shady Records

Shady Records és un segell discogràfic dels Estats Units especialitzat en la música hip-hop. Fundat l'any 1999 sota Interscope Records per Eminem i el seu mànager Paul Rosenberg, després de l'èxit de "The Slim Shady LP".
El segell té certs vincles amb Aftermath Entertainment de Dr. Dre.

Des de la seva fundació, Shady Records ha signat dotze contractes i actualment en manté set. També ha format part dels negocis comercials de l'emissora de ràdio Shade 45 a través de Sirius Satellite Radio.

"The Alchemist" és el DJ oficial d'Eminem i un afiliat de Mobb Deep, ells mateixos van signar per la marca "G-Unit Records" de 50 Cent.


42 Aquarii

42 Aquarii és una estrella de la Constel·lació d'Aquari. La seva magnitud aparent és 5,34.


Lleó Acadèmic

Lleó Acadèmic (en llatí "Leo" o "Leon Academicus", en grec antic ), a qui anomenen Leònides (Λεωνίδης Justí i l'enciclopèdia "Suides". Fou un escriptor i filòsof grec nascut a Heraclea del Pont i deixeble de Plató.

Va ser un dels conspirador del grup encapçalat per Quió que en el regne d'Artaxerxes III de Pèrsia (vers 353 aC) van assassinar al tira d'Heraclea, Clearc. Els conspiradors van morir quasi tots a mans dels guàrdies o fets presoners i executats després, però Lleó es va escapar.

Nícies de Nicea i Favorí li atribueixen el diàleg "Alcyon" (), que més tard es va atribuir a Plató i també a Llucià de Samosata.


Panteó de Roma

El Panteó de Roma o d'Agripa (en italià "Pantheon") és un dels edificis de l'antiga Roma més ben conservats, construït originàriament com a temple dedicat a tots els déus (això és el que vol dir el nom grec Πάνθεον, "Pàntheon"), o més aviat a les set divinitats planetàries (el Sol, la Lluna, Venus, Saturn, Júpiter, Mercuri i Mart). En textos més moderns es troben sobretot Mart i Venus. Els romans l'anomenen popularment "la Ritonna" («la Rotonda»), i d'aquí prové el nom de la plaça on s'aixeca.

L'edifici original el va fer construir l'any 27 aC el polític i general romà Marc Vipsani Agripa, amic i gendre d'August. Més tard, va patir un parell d'incendis fins que Adrià el va reconstruir totalment, alterant la seva estructura entre els anys 118 i 128.

La façana està formada per setze fines columnes fetes de granit egipci i la seva cúpula és un prodigi arquitectònic. Només hi ha una entrada de llum, l'òcul situat a la part superior de la semiesfera. L'efecte de la llum que hi penetra ha captivat molts estudiosos.

L'edifici fou declarat patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1980.

:"«Disseny angèlic i no humà.»" (Miquel Àngel)

:"«El més bell record de l'antiguitat romana és, sense cap dubte, el Panteó. Aquest temple ha patit tan poc, que sembla estar igual que en l'època dels romans.»" (Stendhal)


Tottenham Hotspur Football Club

El Tottenham Hotspur Football Club és un club de futbol anglès, radicat a la ciutat de Londres, al districte de Haringey. Actualment juga a la FA Premier League. Exercia de local a l'estadi White Hart Lane, que posseeix capacitat per a 62.062 espectadors fins a la seva demolició el 2017. Va jugar de local en el Wembley Stadium de Londres fins que acabi la construcció del seu nou estadi. Actualment juga al Tottenham Hotspur Stadium al lloc original de White Hart Lane.

Fundat el 1882, el Tottenham va guanyar per primera vegada la FA Cup el 1901 (sent fins a l'actualitat l'únic club no pertanyent al sistema de Lliga a fer-ho). El Tottenham va ser el primer club del a aconseguir el doblet nacional de Lliga i Copa durant la temporada 1960-61. Després de defensar amb èxit la FA Cup el 1962, el 1963 es va convertir en el primer equip britànic guanyador d'una competició internacional de la UEFA, en guanyar la Recopa d'Europa el 1963. El 1967 es va coronar campió de la FA Cup per tercera vegada en la dècada de 1960, finalitzant la seva dècada més reeixida. Durant els anys 70, el Tottenham es va consagrar campió de la Copa de la lliga en dues ocasions, i es va convertir en el campió inaugural de la Copa de la UEFA el 1972, sent el primer club britànic a aconseguir la consecució de dos trofeus europeus diferents. En la dècada de 1980 els Spurs van alçar la FA Cup dues vegades, la Charity Shield i la Copa de la UEFA el 1984. En els anys 1990 el club va guanyar la FA Cup i la League Cup. En consagrar-se campió de la League Cup per última vegada l'any 2008, el Tottenham ha aconseguit obtenir almenys un trofeu important en cadascuna de les últimes sis dècades, assoliment només igualat pel Manchester United FC.

El lema del club és "Audere est facere" ("To dare is to do"), que en català significa "Atrevir-se és aconseguir-ho", i el seu emblema actual és un gall de lluita dempeus sobre una pilota de futbol clàssica. Posseeix una històrica rivalitat amb els seus veïns de l'Arsenal FC, club amb el qual disputa el Derbi del Nord de Londres. El màxim golejador històric del Tottenham és Jimmy Greaves amb 266 gols.


Tiefland

"Tiefland (Terra baixa)" és una òpera verista en alemany, composta per Eugen d'Albert, sobre el llibret de Rudolph Lothar, basat en "Terra Baixa" d'Àngel Guimerà.


Sheffield Wednesday Football Club

El Sheffield Wednesday Football Club és un club de futbol anglès, de la ciutat de Sheffield, a Yorkshire.


Leo Jogiches

Leo Jogiches, també conegut pel seu nom de guerra en el partit: Tyscha o Tyscho, va néixer el 17 de juliol de 1867 a la ciutat de Vílnius, morint el 10 de març de 1919 a Berlín. Socialdemòcrata polonès emigrat a Alemanya i company de Rosa Luxemburg.


Yann Choucq

Yann Choucq (Nantes, 11 d'abril del 1946) és un advocat bretó, especialitzat en drets de les minories nacionals d'Europa. Va crear el 1968 el grup polític bretó d'esquerres Sav Breizh amb Erwan Vallerie, Y. Jezequel. També fou un dels fundadors del Skoazell Vreizh, (Socors Bretó) amb Xavier Grall i Gwenc’hlan Le Scouëzec els anys 1970. També fou animador del comitè de Nantes "Collectif breton pour la démocratie et les droits de l'homme". També ha estat advocat de militants bretons (procés del FLB, afer de Plévin, ...), dels manifestants de Plogoff, i de militants bascs.


Eleccions a Eslovènia

Eleccions a Eslovènia dona informació de les eleccions i resultats electorals a Eslovènia.

Eslovènia escull a nivell nacional un cap d'estat - el president - i una legislatura. El president és elegit per cinc anys per vot popular. L'Assemblea Nacional d'Eslovènia ("Državni zbor") té 90 membres, elegits per a quatre anys, 88 d'ells elegits pel sistema mixt de representació proporcional i 2 membres elegits per les minories ètniques pel Mètode Borda.
Eslovènia té un sistema multipartidista, amb nombrosos partits dels quals generalment cap d'ells pot governar en solitari, raó per la qual gairebé sempre es governa en coalició.


Gerió

Gerió (o Guerió, del grec  Γηρυών) és un gegant alat de la mitologia grega format per tres cossos humans sencers units per la cintura, fill de Crisàor i Cal·lírroe. Vivia més enllà de les columnes d'Hèrcules, a l'illa Eritia (actualment la Isla de León, San Fernando, Cadis). Era l'amo d'un gos de dos caps, germà del ca Cèrber, que es deia "Ortre".

Va ser mort per Hèracles quan, després d'una de les seves missions, aquest li va robar el ramat de bous i vaques vermelles. Gerió el va perseguir a la recerca de la seva venjança, però quan el sobrevolava el va matar en disparar-li una sageta enverinada amb la sang de l'hidra.

La mitologia catalana va adaptar el mite. Deia que Gerió, un gegant de tres caps, gairebé s'havia tornat rei d'Ibèria i que perseguia Pirene, que n'era la reina, per matar-la i arrabassar-li el poder. Veient que no reeixiria pas a capturar-la, va cremar una gran estesa de terreny per matar-la. Hèrcules, de lluny estant, veuria la gran columna de fum i hi correria a veure què passava. Llavors hauria vist Pirene agonitzant enmig del foc. La va voler salvar, però ja era massa tard. Aleshores, ple d'ira com estava, va reptar en duel Gerió i el vencé. En acabat, va arreplegar totes les pedres que va trobar i va construir un gran mausoleu en memòria de Pirene i en honor d'ella recordarien com els "Pirineus". Aquesta tradició la recull l'Atlàntida de Jacint Verdaguer. Gerió també es considera el fundador llegendari de la ciutat de Girona.


Estadi Martínez Valero

LEstadi Martínez Valero és un estadi situat en la ciutat valenciana d'Elx. És el camp on l'Elx Club de Futbol juga els seus partits. Va ser inaugurat el 8 de setembre de 1976, substituint l'antic Camp d'Altabix (inaugurat el 1923). Amb una capacitat per a 39.000 espectadors, és el segon estadi amb més aforament del País Valencià.

Anteriorment, l'Elx CF disposà d'altres estadis, com el Camp del Clot, el Camp del Cementeri i l'Stadium d'Elx (Camp de Don Jeremies).


Ràdio Castellar

Ràdio Castellar és l'emissora municipal de Castellar del Vallès sent el principal mitjà de comunicació no escrit de la vila. Fundada el 30 de juny de 1981 emet per la freqüència 90.1 FM i forma part de la xarxa d'emissores locals de COM Ràdio i de la Federació de ràdios locals de Catalunya. La ràdio té una audiència d'aproximadament 2700 oients mensuals.


Melèagre

Segons la mitologia grega, Melèagre (en grec antic Μελέαγρος, "Meléagros"), va ser un heroi, fill d'Eneu, rei de Calidó, i d'Altea, germana de Leda. Algunes tradicions li atribueixen quatre germanes, Gorge, Eurimede, Deianira i Melanipe, conegudes com les Meleàgrides.

Com que el seu pare, en un sacrifici ofert a tots els déus, s'havia oblidat d'Àrtemis, la deessa el castigà enviant un enorme senglar (el Senglar de Calidó) que devastava el seu regne. Aquesta llegenda ja s'explica a la "Ilíada", on Fènix, per impressionar Aquil·les i animar-lo a participar en la guerra de Troia, narra la mort de Melèagre per haver-se mostrat obstinat.

Melèagre, amb la intenció d'abatre el senglar, va reunir els principals herois del seu temps i entre tots van iniciar una batuda pel bosc. L'animal va matar alguns joves i finalment, va ser el mateix Melèagre el que va matar la fera. Però Àrtemis, que encara no tenia la còlera aplacada, va suscitar una disputa entre etolis i Curetes, ja que havien participat en la cacera homes de tots dos pobles, pel repartiment de la pell i el cap del senglar. Mentre Melèagre lluità amb els seus companys contra els etolis, van anar guanyant en la lluita. Però en la batalla Melèagre va matar els germans de la seva mare, Plexip i Toxeu, i ella el va maleir, invocant la còlera dels déus infernals. Llavors Melèagre, per por de la maledicció i de les Erínies, es va negar a seguir lluitant i es retirà a casa seva. La victòria es va posar al costat dels curetes i els etolis van ser rebutjats fins a l'interior de les muralles de Calidó i van patir un setge. Els ancians van suplicar Melèagre que tornes a la lluita, però l'heroi s'hi negà. La situació es va allargar fins que la ciutat va començar a cremar i els enemics van entrar a saquejar casa seva. La seva esposa Alcíone (de vegades Cleòpatra), filla d'Idas i de Marpessa, va anar al seu costat a explicar-li la dissort dels assetjats i com l'enemic aconseguia la victòria. Melèagre es va commoure i es va posar l'armadura, sortint a lluitar i capgirant fàcilment la situació. Una tradició diu, però, que va morir en el combat, i que després de la seva mort Altea, la seva mare, i Cleòpatra es van penjar, i les dones que ploraven sobre el seu cadàver (de vegades són les seves germanes) es van transformar en ocells, les Meleàgrides.

Més tard el mite va evolucionar, i la guerra amb els curetes va passar a un segon pla, donant importància només a la cacera del senglar. Es deia que Melèagre no era fill d'Eneu, sinó d'Ares, i quan només tenia uns dies de vida, les Moires es van presentar a la seva mare Altea i li van predir que la sort del nen anava lligada al tió que cremava a la llar. Si es consumia totalment, Melèagre moriria. Altea va agafar el tió, el va apagar i el guardà dins d'un cofre. Quan Melèagre es va fer adult i es va preparar per lliurar-se del senglar de Calidó enviat per Àrtemis, va reunir un gran nombre d'herois. Es van reunir a casa d'Eneu durant nou dies, i al desè van sortir de cacera. Alguns dels membres de l'equip estaven disgustats perquè amb ells hi anava una dona, Atalanta. Però Melèagre, que estava enamorat d'ella i amb qui desitjava tenir un fill tot i estar casat amb Alcíone, va convèncer els herois perquè l'acceptessin.

Encara que la fera estava acorralada va aconseguir matar Hileu i Anceu. Peleu va llançar la seva javelina, però matà accidentalment Eurició. Atalanta va ser la primera de ferir l'animal, amb una fletxa. Amfiarau li'n va clavar una altra en un ull, i finalment Melèagre el va rematar amb un ganivet que li clavà al costat. Però a l'hora de repartir les despulles Melèagre, que en tenia dret per haver mort el senglar, concedí a Atalanta el cap i la pell, amb l'excusa que ella li havia fet la primera ferida. Això suscità les protestes dels altres caçadors, especialment de Plexip i Toxeu, els germans d'Altea, i en la discussió que se'n seguí l'heroi acabà matant els seus oncles. Al cap d'uns dies, tal com diu la llegenda, Altea decidí venjar els seus germans posant al foc el tió que, segons les Moires, havia de durar tant com la vida de Melèagre. I així, en consumir-se el tió, l'heroi caigué mort sense comprendre-se'n la causa. Quan Altea es va recuperar de l'atac de follia que havia tingut i va veure què havia fet, es va penjar, al mateix temps que Alcíone, l'esposa de l'heroi.

Hi ha altres gestes referides a Melèagre, com una victòria en els jocs fúnebres en honor de Pèlias, i segons Diodor, va lluitar a la Còlquida al costat dels argonautes i va matar Eetes.

També, quan Hèracles va baixar als Inferns a buscar el gos Cèrber, va trobar-se l'ànima de Melèagre, que li va demanar que es casés amb la seva germana Deianira, ja que s'havia quedat sense suport de ningú després de la seva mort. Hèracles, al tornar al món dels vius, es casà amb ella.


15 Aquarii

15 Aquarii és una estrella de la constel·lació equatorial d'Aquari. Té una magnitud aparent de 5,83.


Ninja Gaiden Sigma

Ninja Gaiden Sigma és un videojoc japonès llançat exclusivament per la PlayStation 3. Va ser informat sobre el videojoc per la revista Famitsu el setembre del 2006. El videojoc és un remake del "Ninja Gaiden Black", que va ser llançat per Xbox.


La Ilustració Catalana

La Ilustració Catalana va ser la primera revista gràfica en català publicada a Barcelona. S'autodefiní com a «periòdic desenal, artístic, literari i científic de Catalunya». El seu primer director fou Josep Franquesa i Gomis, però ben aviat es va fer càrrec de la direcció el mateix editor, Carles Sampons. Als voltants de 1882, però, Carles Sampons va morir i la direcció de la revista va ser encarregada a Francesch Matheu i Fornells. El 1903, després de nou anys sense publicar, Francesch Matheu va fer una versió modernitzada i adaptada al nou segle de la publicació.

La seva primera publicació va ser el 10 de juliol de 1880; i la darrera va ser amb el número 325, datat del 31 de març de 1894. Va començar amb revistes decennals i a partir de l'any 1882 es va convertir en quinzenal. No va tenir cap suport oficial de l'Estat i es va mantenir per la sola empenta d'uns editors entusiastes. Francesch Matheu i Fornells en va ser el gran impulsor els darrers onze anys.


SG-1

:"Aquest article és sobre la unitat especial SG-1. Per a la sèrie de televisió, vegeu Stargate SG-1."

L'SG-1 (StarGate team 1) és la unitat principal del comando Stargate en la sèrie de ficció nord-americana Stargate SG-1, essent els seus membres els seus protagonistes.

Els membres originals de l'equip han anat variant durant els anys d'emissió de la sèrie, així com el seu nombre d'efectius. Aquests són:

* El coronel Jack O'Neill, interpretat per Richard Dean Anderson
* El doctor Daniel Jackson, interpretat per Michael Shanks
* La comandanta (posteriorment ascendida a capitana) Samantha Carter, interpretada per Amanda Tapping
* El jaffa Teal'c, interpretat per Christopher Judge
Durant l'absència d'en Daniel Jackson (sisena i setena temporades) aquest és substituït per Jonas Quinn, interpretat per Corin Nemec, així com Cameron Mitchell (Ben Browder) substituirà a Jack O'Neill a partir de la novena temporada.

Al principi de la novena temporada de la sèrie el grup es descompondrà per diversos motius, i no serà fins al cap d'uns quants episodis quan Cameron Mitchell aconseguirà tornar-los a reunir. Cap al final de la sèrie Vala Maldoran (Claudia Black) també s'unirà al grup.


Völkischer Beobachter

El Völkischer Beobachter o VB («L'Observador Popular») va ser un setmanari i més tard un diari alemany (1920-1945). Era el diari oficial del Partit Nacional Socialista dels Treballadors Alemanys (NDSAP), el partit nazi des de 1920. Aparegué primer com a setmanari i passà a edicions diàries des del 8 de febrer de 1923. Durant vintcinc anys va ser la façana pública del nazisme.

El "VB" duia com a titular perenne el lema «Diari de combat del Moviment Nacionalsocialista de la Gran Alemanya» El periòdic es deia originàriament "Münchner Beobachter" («L'Observador de Munic»), que fou adquirit el 1918 per la Societat Thule i a l'agost de 1919 va prendre la capçalera de "Völkischer Beobachter". El NSDAP el va comprar el desembre de 1920 per iniciativa de Dietrich Eckart que en va ser el redactor en cap del 1921 cap al 1923, el director o "Reichsleiter" per a la premsa del NSDAP, Max Amann. Fins al 1922, Hitler hi va publicar molts articles. Des del 1933 era quasi equivalent a un diari oficial, com que partit i govern eren un mateix.

Amb 8.000 exemplars la circulació del periòdic als inicis era prou modesta. La demanda va incrementar cap als 25.000 exemplars a la tardor del 1923 a causa de l'ocupació del Ruhr. Aquest any, Alfred Rosenberg en va esdevenir l'editor. Amb la prohibició de l'NSDAP després del Putsch de Munic del 9 de novembre de 1923, el diari va deixar de circular. Va tornar després de la refundació del partit nazi el 26 de febrer de 1925. La tirada va créixer unida a l'èxit del moviment nazi i arribar als 120.000 exemplars el 1931 i als 1.700.000 el 1944. L'última edició del nord d'Alemanya data del 27 d'abril i la del sud és del 30 d'abril de 1945, pocs dies abans de la rendició alemanya a la Segona Guerra Mundial, i després d'aquesta data el "Völkischer Beobachter" va deixar de ser publicat. Juntament amb la revista "Das Reich" era un dels principals òrgans divulgatius del govern hitlerià.

Intervistat pel "Völkischer Beobachter", que li demanava per què la depuració a Barcelona va ser tan obsessiva, Ramón Serrano Suñer, ministre de Governació va respondre: «He visitat Barcelona i tot el que hi he vist m’ha produït una viva emoció. La ciutat està absolutament boltxevitzada [...]. A Barcelona els rojos han ofegat l'esperit espanyol».


Paulus Emili Lèpid

Paulus Emili Lèpid (en ) va ser un magistrat romà del . Formava part de la gens Emília i era de la família dels Emili Lèpid. Va ser fill de Luci Emili Paulus, cònsol l'any 50 aC. El seu nom presenta confusió, car els autors antics l'anomenen "Paulus" o "Paulus Aemilius Lepidus", i també "Aemilius Paullus" o "Aemilius Lepidus Paullus". La forma més correcta segons Smith és "Paullus Aemilius Lepidus".

Probablement va fugir amb el seu pare cap a la zona dominada per Brut, i aquest li va encarregar la defensa de Creta. Després de la batalla de Filipos va recollir les restes de l'exèrcit republicà i les tropes cretenques i va salpar cap a la mar Jònica. Un temps després va negociar la pau amb els triumvirs i apareix acompanyant a Octavi en la seva campanya contra Sext Pompeu a Sicília l'any .

L'any va ser cònsol sufecte i l'1 de juliol d'aquell any va inaugurar l'anomenada Basílica Emília erigida inicialment pel seu pare que fins i tot s'havia deixar subornar per poder-la acabar, i que ara havia estat restaurada. L'any va ser censor amb Luci Munaci Planc, amb qui no es va posar mai d'acord, i va morir en el càrrec. Dió Cassi sembla haver-lo confós amb el seu pare, quan diu que el censor havia estat proscrit. No és impossible que el pare i el fill fossin tots dos proscrits, encara que el fet no el menciona cap altre autor.

Es va casar amb Cornèlia, la filla de Corneli Escipió i Escribònia, que després va ser la dona d'August, del que es va convertir en fillastre. El seu fill Luci Emili Paulus es va casar amb Júlia, filla de la Júlia que encara que era de diferent pare i mare es podia considerar la seva germana, car era filla d'August.

Paulus va tenir amb Cornèlia tres fills: Luci Emili Paulus, Marc Emili Lèpid i Emília Lèpida.


Pacte de Ceret

El Pacte de Ceret fou un tractat entre el Principat de Catalunya i el Regne de França.

El 7 de setembre del 1640, els representants de la Generalitat de Catalunya, Ramon de Guimerà i Francesc de Vilaplana, nebot de Pau Claris, van signar un pacte al convent dels caputxins de Ceret amb Bernard Du Plessis-Besançon, delegat (i nebot) per Armand Jean Du Plessis de Richelieu (el "Cardenal Richelieu"), en representació de Lluís XIII de França, pel qual Catalunya havia de rebre suport militar francès i se separaria de la Monarquia Hispànica, quedant així constituïda com a república lliure sota la protecció del rei francès.

Aquell tractat va ser anomenat també “dels nebots” perquè el representant català Vilaplana era nebot de Pau Claris i el representant francès Du Plessis-Besançon era nebot del "Cardenal Richelieu."

Pau Claris havia convocat els Braços Generals el 10 de setembre del 1640, però paral·lelament, i sense consultar les ciutats, havia encetat els contactes amb els francesos.

Pau Claris convocà la Junta General de Braços, que s'erigí en la institució rectora de la nova situació, va fer oficials els compromisos amb França i la secessió i va emetre deute públic per finançar les despeses militars. L'esclat definitiu de la Guerra dels Segadors i l'avanç victoriós de les tropes castellanes per Cambrils, Tarragona i Martorell entre altres, feu que la Junta cedís a les pressions franceses i proclamés Lluís XIII comte de Barcelona el 23 de gener del 1641, tres dies abans de la batalla de Montjuïc, que deturà l'atac a Barcelona.


38 Aquarii

38 Aquarii és una estrella de la constel·lació equatorial d'Aquari. Té una magnitud aparent de 5,83.


ZFS

ZFS és un sistema de fitxers lliure, desenvolupat per Sun Microsystems pel seu sistema operatiu Solaris. El significat original era 'Zettabyte File System'.

L'anunci oficial de ZFS es va produir al setembre del 2004, . El codi font del producte final es va integrar en la branca principal de desenvolupament de Solaris el 31 d'octubre del 2005 i va ser llançat el 16 de novembre de 2005 com a part del "build 27" de OpenSolaris.

ZFS va ser dissenyat i implementat per un equip de Sun liderat per Jeff Bonwick.

ZFS destaca per la seua gran capacitat, integració dels conceptes anteriorment separats de sistema de fitxers i administrador de volums en un sol producte, nova estructura sobre el disc, sistemes d'arxius lleugers, i una administració d'espais d'emmagatzematge senzilla.


Clímene

Clímene (en grec antic Κλυμένη i en llatí "Clymene"), fou una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis.

Segons alguns, s'uní al tità Jàpet i fou mare d'Atlas, Meneci, Prometeu i Epimeteu.

D'altres, però, la consideren esposa de Prometeu, i en aquest cas seria la mare d'Hel·len, l'avantpassat de tots els hel·lens, i de Deucalió.

També tingué relacions amb Hèlios, de les quals nasqueren Faetont i les Helíades.


Polibotes

Polibotes (en grec antic Πολυβώτης), va ser, segons la mitologia grega, un gegant, fill d'Urà i de Gea.

Lluità contra els déus en la revolta dels gegants, la Gigantomàquia, i va ésser perseguit i abatut per Posidó, que el sepultà amb unes roques que havia extret de l'illa de Kos, amb les quals formà l'escull de Nísiros.


Sassevaart

El Sassevaart de Gant a l'Escalda occidental és un canal històric de Bèlgica i dels Països Baixos que era el predecessor del Canal Gant-Terneuzen. Es va utilitzar per a la navegació de 1549 a 1644.