Passajirka

La passatgera (en rus: Пассажирка ("Passajirka")), op. 97, és una òpera de 1968 de Mieczysław Weinberg sobre un llibret rus d'Aleksandr Medvédev. Va ser estrenada oficialment el 25 de desembre de 2006 pels músics del Teatre Stanislavsky a la Sala Svetlanov de la Casa Internacional de Música de Moscou, en una semi-escenificació dirigida per Volf Gorelik.

El llibret de Medvédev es basa en la peça de ràdio polonesa de 1959 "Pasażerka z kabiny 45" ('La passatgera de la cabina número 45') de la supervivent del camp de concentració Zofia Posmysz. L'obra va ser reescrita el 1962 per la seva autora com a novel·la, "Pasażerka". Posmysz també va treballar amb Andrzej Munk en el guió per a la seva pòstuma pel·lícula homònima, de 1963, "Pasażerka". El llibret de Medvédev es va reelaborar el 2010 per a la primera representació escènica de l'òpera al Festival de Bregenz en alemany, anglès, polonès, jiddisch, francès, rus i txec.

Es tracta d'una obra en la que passe moltes coses de forma concentrada que supera la majoria dels altres intents de dramatització de l'Holocaust. La trama de l'òpera (dos actes, vuit escenes més un epíleg) està ambientada en un transatlàntic de luxe al començament de la dècada de 1960, així com durant la Segona Guerra Mundial. El vaixell porta una parella alemanya, Liza i Valter, de viatge al Brasil, on ocuparà un lloc diplomàtic. Entre els passatgers que hi ha a bord, Liza li sembla reconèixer a Marta -una reclusa al camp de concentració d'Auschwitz-Birkenau, on havia estat guàrdia. Aquesta visió condueix Liza gairebé a la bogeria, desperta els records i condueix a una crisi marital -Liza confessa al seu marit què va fer durant la guerra.

Weinberg va morir el 1996 sense poder escoltar cap interpretació de l'òpera que considerava la seva obra més gran.


Lac Tòrt de Rius

El Lac Tòrt de Rius es un llac glacial situat al centre del Circ de Tòrt
, al terme municipal de Naut Aran, a la Vall d'Aran. La seva superfície és de 39,6 hectàrees, i està situat a una altitud de 2.348 metres. Està inclòs a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.

Excepte pel nord, està envoltat de muntanyes; les més significatives per l'est de l'estany s'erigeix el Tossau de Mar (2.739 metres), al sud el Tuc dera Canau de Rius (2.813 metres) i a l'oest pel Tuc de Conangles (2.784 metres). Al nord limita amb el Lac de Rius, del qual és tributari.

Els refugis més propers son el refugi de la Restanca i el refugi de Conangles.

L'aigua de l'estany Tòrt de Rius és derivada mitjançant una canonada soterrada cap el Lac de Mar, el qual desaigua naturalment a l'estany Restanca. Aquesta obra fou realitzada per la Sociedad Productora de Fuerzas Motrices per abastir el Salt d'Arties de la central d'Arties.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Vor

Vor (, en català "Lladre") és una pel·lícula dramàtica russa escrita i dirigida per Pàvel Txukhrai. Fou nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa i va guanyar els Premis Nika a la millor pel·lícula i al millor director. També va guanyar el Premi del Jurat Internacional de la Joventut, la Medalla d'Or del President del Senat Italià i el premi UNICEF a la 54a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

La pel·lícula tracta sobre una jove, Katya (Yekaterina Rednikova), i el seu fill de 6 anys, Sanya (Misha Philipchuk), que el 1952 coneixen un veterà oficial soviètic anomenat Tolyan (Vladimir Mashkov). Katya s'enamora de Tolyan, que resulta ser un estafador a petita escala, però que també es converteix en una figura paterna per Sanya.


Moshe Czerniak

Moshe Czerniak 3 de febrer de 1910 – 31 d'agost de 1984) fou un jugador d'escacs jueu polonès-israelià, que tenia el títol de Mestre Internacional des del 1952.


Carles Sierra

Carles Sierra (Barcelona, 1963) és un científic i professor i investigador català, director de l'Institut d'Investigació en Intel·ligència Artificial (IIIA) del Consell Superior d'Investigacions Científiques.

Professor d'Investigació del CSIC i director de l'Institut d'Investigació en Intel·ligència Artificial des del 2019, també és professor adjunt de la Universitat de Tecnologia de Sydney (UTS). Ha treballat prèviament en diferents universitats del Regne Unit i d'Austràlia. La seva recerca se centra actualment en els sistemes intel·ligents distribuïts i en les tecnologies de l'acord. Ha participat en més de quaranta projectes de recerca finançats per la Unió Europea i diferents governs i ha publicat més de tres-cents articles en revistes i congressos científics. És editor en cap de la revista "Journal of Autonomous Agents and Multiagent Systems" i membre del comitè editorial de les més prestigioses revistes d'intel·ligència artificial. És professor de diferents programes de màster internacionals. El 2019 va rebre el Premi de Recerca d'Agents Autònoms ACM/SIGAI.


José Ignacio Ceniceros González

José Ignacio Ceniceros González (Villoslada de Cameros, la Rioja, 11 de maig de 1956) és professor i funcionari de l'estat.

Anteriorment, va ocupar el càrrec de president de la comunitat autònoma de la Rioja des de 2015, prenent possessió del seu càrrec en el Parlament de la Rioja el 8 de juliol de 2015 .Fins a aquest moment, va ser president del Parlament de la Rioja des de 1999 a 2015, durant la V, , i Legislatura de la Cambra legislativa regional.

Afiliat a l'Partit Popular, va ser secretari general de el partit a La Rioja des de 1988 fins a 1990 i des de 1993 fins a 1999. És l'actual president de el Partit Popular de la Rioja, i com tal, també forma part de la Junta Directiva Nacional d'el Partit Popular.


Caddie

Caddie és una pel·lícula biopic australiana dirigida per Donald Crombie i produïda per Anthony Buckley. Estrenada l'1 d'abril de 1976, és representativa del renaixement del cinema australià ocorregut durant aquesta dècada. Ambientada principalment a Sydney durant els anys vint i trenta, inclosa la Gran Depressió, retrata la vida d'una jove dona de classe mitjana que lluita per criar dos fills després de la ruptura del seu matrimoni. Basada en "Caddie, the Story of a Barmaid", una autobiografia parcialment fictícia de Catherine Beatrice "Caddie" Edmonds, va convertir Helen Morse en una estrella local i va proporcionar a Jacki Weaver i Melissa Jaffer un Premi AACTA per a cadascun.


Mufrid

Mufrid o Muphrid (η Bootis / η Boo / 8 Bootis) és el tercer estel més brillant a la constel·lació del Bover després d'Arcturus (α Bootis) i Hissar (ε Bootis). Amb magnitud aparent +2,68, en el cel apareix molt prop d'Arcturus i de fet ambdós estan a una distància gairebé idèntica de la Terra —37 anys llum—, estant separades només 3,24 anys llum entre si.


Vulsor bidens

Vulsor bidens és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels viridàsids (Viridasiidae). Fou descrit per primera vegada per Eugène Simon el 1889. És endèmica de Mayotte, a les Comores. La femella holotip fa 21 mm.


The Miracle

The Miracle és el tretzè àlbum d'estudi del grup de rock britànic Queen, publicat el 22 de maig de 1989 per Capitol Rècords als Estatus Units, és el primer àlbum d'estudi publicat per Parlophone Rècords en el Regne Unit. Va ser enregistrat com la recuperació de la banda després dels problemes maritals de Brian May i després de la diagnosi del virus de la SIDA de Freddie Mercury, que era coneguda pel grup, però no ho van fer públic en aquesta època. L'enregistrament va començar el gener de 1988 i va durar un any sencer. Inicialment anava a anomenar-se "The Invisible Men ("Els Homes Invisibles), però tres setmanes abans de publicar-se, segons Roger Taylor, van decidir canviar el nom. Va ser també el darrer àlbum de Queen amb una foto del grup a la portada.

L'àlbum va assolir #1 de vendes al Regne Unit, Àustria, Alemanya, els Països Baixos i Suïssa. Va ser #24 al "Billboard" 200 dels Estats Units. S'estima que "The Miracle" va vendre 5 milions de còpies. Malgrat tenir vendes més lentes als Estats Units, va vendre bé al voltant del món, fins i tot sense fer gira. AllMusic considera "The Miracle" com el millor 'àlbum de Queen de la dècada dels vuitanta, juntament amb "The Game". Va ser l'àlbum penúltim de la banda en ser enregistrat amb Freddie Mercury, que va morir a novembre de 1991 després de la publicació del seu següent àlbum, "Innuendo". El darrer disc en que intervingué, "Made in Heaven", es va enregistrar de forma anticipada la veu per completar les cançons després.


Torre de Sapporo TV

La Torre de Sapporo TV (さっぽろテレビ塔, "Sapporo Terebi-tō") és una torre de telecomunicacions de Sapporo, Hokkaido, Japó. La torre va ser construïda el 1957 i té una alçada de 147,2 metres, tenint una plataforma d'observació als 98 metres d'alçada. La torre es troba al bellmig del parc Ōdōri, gran avinguda del centre neuràlgic de la ciutat i s'ha convertit en un símbol de Sapporo tant pel turistes com pels locals.


Vladimír Čech

Vladimír Čech (České Budějovice, Bohèmia, 25 de setembre de 1914 - Praga, 2 de febrer de 1992) va ser un director de cinema i guionista txec. Va dirigir més de 35 pel·lícules entre 1941 i 1980. El 1971 la seva pel·lícula "Klíč" (La clau) fou seleccionada al 7è Festival Internacional de Cinema de Moscou on va guanyar el premi de plata. I el 1972 la seva pel·lícula "Svatba bez prstýnku" fou seleccionada pel Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1972.


AB Aurigae

AB Aurigae (AB Aur) és un estel variable en la constel·lació del Cotxer. S'hi troba a 470 anys llum de distància del Sistema Solar.

AB Aurigae és un estel blanc de tipus espectral A0Ve amb una lluminositat 31 vegades major que la lluminositat solar. És un estel molt estudiat ja que és considerada prototip dels estels Herbig Ae, estels joves de massa intermèdia que encara no han entrat en la seqüència principal. Situada a la regió de formació estel·lar de Taure-Cotxer, la seva edat està compresa entre 1 i 3 milions d'anys. Envoltada per una complexa combinació d'estructures de gas i pols, AB Aurigae mostra una serie de fenòmens fascinants, entre ells una nebulosa de reflexió que s'estén milers d'UA més enllà de l'estel, així com una regió més compacta amb forma d'anell (entre 100 i 750 ua de l'estel) composta fonamentalment de gas. Sembla que el disc interior de pols té un radi exterior d'aproximadament 130 ua, dins del qual existeix molt poca quantitat de gas.

L'anell de pols presenta un espai buit a 102 ua d'AB Aurigae; això, unit a l'existència de clars dins de l'anell a menor distància de l'estel, suggereix la formació d'almenys un objecte petit a una distància orbital d'aproximadament 100 ua. També s'ha detectat un «punt font» en la part externa de l'anell, l'origen del qual pot ser una zona de major densitat causada per l'acreció sobre un company invisible.

La magnitud aparent d'AB Aurigae oscil·la de manera irregular entre +6,9 i +8,4, estant catalogada com una variable Orió.


Polytechnique

Polytechnique és una pel·lícula quebequesa de l'any 2009 dirigida per Denis Villeneuve i escrita per aquest i Jacques Davidts. Rodada al Quebec i basada en la Massacre de l'Escola Politècnica de Mont-real, la pel·lícula recrea els esdeveniments del 6 de desembre de 1989 a través dels ulls de dos estudiants que presencien com un home armat assassina catorze estudiants dones.

Després d'estrenar-se al Quebec el febrer de 2009, va ser presentada al Festival de Cinema de Cannes del mateix any. Va rebre nou Premis Génie, incloent el de Millor pel·lícula.


BM Scorpii

BM Scorpii (BM Sco) és un estel variable en la constel·lació de l'Escorpí.

BM Scorpii és una supergegant ataronjada de tipus espectral K2.5I la temperatura efectiva del qual és de 3.900 K. Té un radi 100 vegades més gran que el radi solar, equivalent a gairebé 0'5 ua, per la qual cosa, si estigués en el lloc del Sol, l'òrbita de Mercuri quedaria englobada dins de l'estel. És un estel molt lluminós —la seva magnitud absoluta bolomètrica és -3'63—, brillant amb una lluminositat 2.200 vegades superior a la del Sol.

De magnitud aparent mitjana +6,03, BM Scorpii és l'estel més brillant del Cúmul de la Papallona (M6), l'edat de la qual s'estima en 95 milions d'anys. La seva distància aproximada al Sistema Solar és de 1600 anys llum. En fotografies contrasta bruscament amb les seves calentes veïnes de tipus B i color azulado. Catalogada com una variable polsant semiregular SRD —semblant a SX Herculis o R Puppis—, la lluentor de BM Scorpii varia gairebé 2 magnituds a o llarg d'un període de 815 dies.


Francesc Xavier Nogueras i Ricart

Francesc Xavier Nogueras i Ricart (Premià de Mar, 18 de novembre de 1902 - Barcelona, 19 de juliol de 1936) fou un sacerdot de la diòcesi de Barcelona.

Va començar a cursar els estudis al Seminari conciliar de Barcelona a l'edat de deu anys, i el 1915 ja és al Seminari Major. Va celebrar la primera missa al seu poble natal, Premià de Mar, el 16 de juny de 1926. Va exercir successivament la funció de coadjutor a les parròquies de Sant Llorenç Savall; el 1927 de Sant Celoni; el 1928 és nomenat vicari de Santa Maria de la Geltrú i de Sant Antoni de Vilanova i la Geltrú; i d'ençà de 1932 era vicari de l'església de Sant Josep (Santa Mònica) a Barcelona. Col·laborador del mossèn Fernan Molins Orra, destacà per la seva doctrina abundant i unció religiosa.

Nogueras fou assassinat el 19 de juliol de 1936 juntament amb Molins a la Rambla, davant la seva església. Nogueras i Molins conreaven la parròquia de Santa Mònica; junts van ésser trets de casa seva amb el pretext d'anar a declarar davant el comitè roig, i foren executats per agents del comitè revolucionari.


Gliese 653

Gliese 653 (HD 154363 / HIP 83591 / Wolf 635) és un estel a 34,7 anys llum de distància del sistema solar en direcció a la constel·lació de Serpentari, visualment situada a 1,3º al sud-oest de 30 Ophiuchi.

Forma un sistema binari amb Gliese 654 (HIP 83599 / Wolf 636), sent la separació visual entre ambdós estels de 184,5 segons d'arc, equivalent a una distància entre elles de més de 2500 UA.

Amb magnitud aparent +7,73, Gliese 653 és una nana taronja de tipus espectral K5V. La seva lluminositat amb prou feines suposa l'11 % de la que té el Sol i la seva massa s'estima lleugerament superior a 2/3 de la massa solar. És comparable a altres nanes de tipus K en aquesta mateixa constel·lació, tals com 36 Ophiuchi C o 70 Ophiuchi B. Presenta una minsa metal·licitat —abundància relativa d'elements més pesats que l'heli—, inferior a una quarta part de la solar.

Per la seva banda, Gliese 654 és una nana vermella de tipus M2 o M3.5V. De magnitud aparent +10,07, la seva lluminositat —en l'espectre visible— és 11 vegades menor que la de la seva llunyana acompanyant. Es pensa que pot ser un estel variable, rebent la denominació NSV 8176 en el New Catalogue of Suspected Variable Stars.


Deixa'm entrar

Deixa'm entrar (en suec original "Låt den rätte komma in") és una pel·lícula sueca de terror i romanç dirigida per Tomas Alfredson. Està basada en la novel·la homònima de John Ajvide Lindqvist, que també va escriure el guió de la pel·lícula. Compte la història d'un nen de dotze anys que sofreix assetjament escolar que entaula amistat amb una nena vampir en Blackeberg, un suburbi de Estocolm. La pel·lícula va rebre nombrosos elogis de la crítica internacional i va guanyar nombrosos premis incloent el "Premi Founders al millor guió adaptat" en el Festival de Cinema de Tribeca de 2008. i el Méliès d'Or de la Federació de Festivals de Cinema Fantàstic Europeu per la Millor Pel·lícula Fantàstica Europea. Ha estat doblada al català.


The Frost (el gebre)

The Frost (el gebre) és una pel·lícula de coproducció hispano-noruega del 2009 dirigida per Ferran Audí en el que ha estat el seu primer llargmetratge com a director, en la que va comptar com a protagonistes amb Aitana Sánchez-Gijón i Trond Espen Seim, amb Eva Eklöf Morkeset, Tristán Ulloa, Bibi Andersson i Fermí Reixach com a actors secundaris, entre altres. El guió està basat en l'obra de teatre de Henrik Ibsen "El petit Eyolf", un drama marcat per la culpa, la redempció i la bogeria.

La versió original és en noruec i anglès, amb tocs de castellà i suec. Ha estat doblada al català.

La pel·lícula comptà amb les productores catalanes Alta Realitat i Apuntolapospo, les noruegues Frost Media Films i Film Fund FUZZ, i la Televisió de Catalunya - CCMA, i ha rebut el suport de l'ICEC (Institut Català de les Empreses Culturals) i l'ICAA (Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals espanyol).


Cuca de la Mola

La Cuca de la Mola és una criatura mitològica de Mallorca de la qual es deia que vivia a la muntanya de la Mola, al terme de Sóller. Es tracta d'un drac la història del qual és recollida a les Rondalles Mallorquines i el record del qual encara és present avui en dia.

La llegenda de la Cuca de la Mola fou recollida de Mossèn Alcover a la vila de Sóller, de la boca de Catalina Castanyer Oliver i de Josep Rutlan, que la coneixia de la seva àvia. Diu la història que a una petita cova de la dita muntanya hi vivia la Cuca, que sortia quan tenia gana i devorava a tothom que podia aplegar, i si no trobava gent menjava les mateixes roques de la Mola. Sant Jordi va conèixer els estralls que causava aquest drac, i se n'hi va anar per derrotar-la. Després d'un combat, Sant Jordi derrotà la Cuca i desaparegué, i així la vila de Sóller es va alliberar del temor de la bèstia.

El protagonisme de Sant Jordi amb aquesta llegenda deu estar relacionat amb el fet que és fill adoptiu de Sóller i ja apareix en una crònica del . Per altra banda, hom pensa que la llegenda de la Cuca de la Mola pot tenir els seus orígens en la cuca fera i la tarasca provençal.

El record de la rondalla perviu entre el poble de Sóller, i així la colla de dimonis "Esclatabutzes" passeja en els seus correfocs una bèstia de foc que representa la Cuca de la Mola, la qual fou creada el 2011 en commemoració del XV aniversari dels Esclatabutzes.


Torre Levante

La Torre Levante és un gratacel de 120 metres d'altura situat a Benidorm (Marina Baixa, País Valencià). Amb 33 plantes, se situa a la zona del Platja de Llevant, en primera línia de platja. Aquesta torre va ser l'edifici més alt de Benidorm des de 1985 fins a 2002, quan es va construir el Gran Hotel Bali de 186 metres. Va ser el primer edifici de Benidorm a superar les 30 plantes.


Gerardo Vallejo

Gerardo Vallejo (4 de gener de 1942 - 7 de febrer de 2007) va ser un director i guionista argentí de cinema.

Gerardo Vallejo va ser un director de cinema que en la seva curta obra va merèixer elogis tant al país, com a l'exterior per dues pel·lícules sobre moments claus de la història política del país, "El camino hacia la muerte del viejo Reales" i "El rigor del destino".


Gaceta Deportiva

Gaceta Deportiva fou una publicació de premsa esportiva publicada a Barcelona del 26 de setembre de 1928 al 9 de juny de 1929.

Era el suplement esportiu del diari "La Noche" i s'originà a partir de la secció d'esports del diari. Entre els seus redactors destacaren noms com Francesc Gibert, Vicenç Loren, Francesc Ors, Albert Maluquer, Isidre Corbinos o Jacinto Miquelarena. Fou innovadora en el seu temps perquè esportistes famosos hi col·laboraven. Per exemple Marià Cañardo escrivia la crònica de la Volta Ciclista a Catalunya, en què ell mateix corria, o Joan Gamper parlava sobre la directiva del Barça. Entre els reporters gràfics va tenir noms com Maymó, Gaspar, Florit o Amado. Hi dibuixava el ninotaire Passarell.

De periodicitat bisetmanal a l'inici, passà a ser setmanal i finalment diària. Se'n publicaren 104 números. En desaparèixer el suplement, la informació esportiva tornà a les pàgines del diari "La Noche".


Omoroca

Omoroca, Omorōca o Omorka, és el títol de la dea sumèria Tiamat en la versió del mite de la creació realitzada per l'historiador babiloni Berós, cap al segle III ae.


Frank de la Paz Perdomo

Frank de la Paz Perdomo (Santa Clara, Cuba, 24 de maig de 1975) és un jugador d'escacs cubà que té el títol de Gran Mestre Internacional des de 2004.


Crime of the Century

Crime of the Century és el tercer àlbum d'estudi del grup de rock anglès Supertramp, publicat el setembre de 1974 per A&M Records. Crime of the Century va suposar un gran pas en la carrera comercial de Supertramp tant als Estats Units com al Regne Unit, ajudat per l'èxit dels temes "Dreamer" i "Bloody Well Right" . L'àlbum va arribar al número 4 dels UK Albums Charts del regne Unit, i al número 38 del Billboard 200 d'Estats Units.

El 1977 va ser certificat disc d'or per la RIAA. Se'n van extreure dos senzills; "Dreamer" que va arribar al número 13 dels UK Singles Charts, i "Bloody Well Right" que va arribar al número 35 dels Billboard Hot 100.

L'àlbum va ser el primer de Supertramp que va comptar amb el bateria Bob Siebenberg (aleshores acreditat com a Bob C. Benberg), el saxofonista John Helliwell, el baixista Dougie Thomson i el coproductor Ken Scott. L'àlbum va rebre un gran èxit de crítica, i es va incloure en els "50 millors àlbums de rock de tots els temps de Rolling Stone".

L'àlbum està dedicat "A Sam", que és el sobrenom per a Stanley August Miesegaes, el milionari holandès que va recolzar financerament la banda des de 1969–72.


Jaume Grau Castellà

Jaume Grau Castellà (Barcelona, - Barcelona, 1922) va ser un periodista esportiu i directiu de premsa esportiva català.

Fou el primer gerent i propietari del diari esportiu "El Mundo Deportivo", una de les primeres publicacions esportives de Catalunya, nascuda el 1906, i fundada per ell mateix i per Narcís Masferrer i Sala, amb el qual s'alternà en la direcció. Fou director d'aquesta publicació durant els períodes compresos entre 1913 i 1914, i entre 1919 i 1921. L'any 1922 el succeí en la direcció del diari el seu fill Ricard Grau Escoda. El seu net Alejandro Grau de la Herrán també seguí la tradició familiar, com a periodista esportiu i vinculat al diari que fundà el seu avi.


Rumours

Rumors és l'onzè àlbum d'estudi de la banda de rock britànica nord-americana Fleetwood Mac, publicat el 4 de febrer de 1977 per Warner Bros Records. En la major part gravat a Califòrnia el 1976, va ser produït per la banda amb Ken Caillat i Richard Dashut. La banda volia continuar amb l'èxit comercial aconsseguit amb el seu àlbum homònim de 1975, però va haver de lluitar amb els problemes personals de relació dels seus components abans de començar la gravació. Les sessions d'estudi de Rumors van estar marcades per l'hedonisme i aquestes lluites internes que van donar forma a les lletres de l'àlbum. El baixista John McVie i la teclista i cantant Christine McVie s'acabaven de divorciar, així com el guitarrista i vocalista Lindsey Buckingham i la vocalista Stevie Nicks, deixant el bateria Mick Fleetwood com especatador de les seves desavenences.

L'àlbum es va acabant convertint en un dels de majors vendes de tot el món amb 40 milions de còpies venudes. Va obtenir un premi Grammy i va estar com a número 1 de vendes durant 31 setmanes alternes segons la llista "Billboard" 200. i està classificat en el número 15 de la llista Billboard dels millors albums de tots els temps. Va arribar també al número 1 de la llista UK Albums Charts del Regne Unit. La revista Rolling Stone el va classificar en la posició número 25 en la Llista dels 500 millors discs de tots els temps segons Rolling Stone

Es van extreure quatre senzills;«Dreams» que va arribar al número 1 dels Billboard Hot 100 i al número 24 dels UK Singles Charts, «Don't Stop» al número 3 i al 32 respectivament , «Go Your Own Way» al número 10 i 38 respectivament, i «You Make Loving Fun».

Rumours va provocar crítiques molt bones en la premsa especialitzada, les lloances es van centrar en la gran qualitat de la producció i en les harmonies, que sovint depenien de la interacció dels tres vocalistes. El disc ha inspirat multitud d'obres musicals de diferents gèneres. Se l'ha considerat el millor treball del grup i ha aparegut en diverses llistes que repassen els millors discs dels anys 1970 i de la història. El 2004, Rumours es va remasteritzar i es va reeditar amb una pista addicional i un CD extra amb temes descartats de les sessions d'enregistrament, mentre que el 29 de gener de 2013, Warner Bros el va reeditar en una versió de tres CD també amb temes descartats inicialment i d'enregistraments trets de la seva gira de 1977.


El vent s'aixeca

és una pel·lícula japonesa d'animació i de drama històric escrita i dirigida per Hayao Miyazaki. És una producció de l'Studio Ghibli estrenada el 20 de juliol del 2013. El film adapta el manga homònim de Miyazaki, basat en la novel·la "Kaze Tachinu" (1937) de Tatsuo Hori i en la vida de l'enginyer d'avions de caça Jiro Horikoshi.

"El vent s'aixeca" fou la pel·lícula més taquillera del 2013 al Japó i va ser nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula d'animació, al Globus d'Or a la millor pel·lícula de parla no anglesa i al Premi de l'Acadèmia Japonesa a la millor pel·lícula d'animació.


Mònica Comas Molist

Mònica Comas Molist (Manlleu, Osona, 13 d'abril de 1986) és una fisioterapeuta, atleta i corredora de muntanya i de llarga distància catalana.

És una corredora de muntanya que ha aconseguit grans èxits esportius en els darrers anys. El 2018 va guanyar la prova esportiva "Pels Camins dels Matxos", una cursa de 63 quilòmetres, amb un temps de 7 hores, 31 minuts i 33 segons, dotze minuts més ràpida que l'edició de l'any passat, en què també es va emportar el títol i un rècord històric, i a una hora menys que la segona classificada. Després de guanyar la cursa Pels Camins dels Matxos, Mònica Comas va finalitzar en segona posició, amb un temps de 8 hores, 46 minuts i 57 segons, a només sis minuts de la primera classificada, a la prova de la Transvulcania, de 74 quilòmetres, d'aquest mateix any, que es va disputar a l'illa de La Palma, a les Canàries.

Com a corredora de l'equip esportiu Buff, i vinculada als Apòstols de Bacus de Manlleu, establerta a la Seu d'Urgell, el maig del 2019 va guanyar en categoria femenina l'Ultra Pirineu 2020, una cursa de 94 quilòmetres i 6.200 metres de desnivell positiu, amb recorregut pel Parc Natural del Cadí-Moixeró, amb un temps de 12 hores, 31 minuts i 10 segons. Es tracta de la cursa de més llarga distància que ha corregut Comas.

Com a membre del Centre Excursionista Torelló, forma part de l'equip de la Selecció catalana de curses de muntanya, amb el seleccionador Pere Rullan i el tècnic Fernando Rosa al capdavant.


The Professor and the Madman

The Professor and the Madman és una pel·lícula biogràfica de l'any 2019, dirigida per Farhad Safinia (sota el pseudònim PB Shemran), a partir d'un guió de Safinia, i Todd Komarnicki, basat en el llibre "The Surgeon of Crowthorne" de Simon Winchester. Està protagonitzada per Mel Gibson, Sean Penn, Natalie Dormer, Eddie Marsan, Jennifer Ehle, Jeremy Irvine, David O'Hara, Ioan Gruffudd, Stephen Dillane, Laurence Fox i Steve Coogan.

El paper del protagonista James Murray, interpretat per Mel Gibson, és un filòleg escocès que va confeccionar l'Oxford English Dictionary al , i que va comptar amb la decisiva i inesperada col·laboració de qui esdevindria el seu amic i col·lega, W. C. Minor, un cirurgià que va aportar a l'obra més 10.000 entrades durant el seu internament al Broadmoor Criminal Lunatic Asylum, un hospital psiquiàtric de Crowthorne, després d'haver estat declarat no culpable d'assassinat per mor de la seva follia. En un moment del film, Murray es vanagloria de dominar diferents llengües, entre elles el català.


LW Comae Berenices

LW Comae Berenices (LW Com / HD 111395 / HR 4864) és un estel en la constel·lació de la Cabellera de Berenice de magnitud aparent +6,31. S'hi troba a 57 anys llum de distància del Sistema Solar.

LW Comae Berenices és una nana groga de tipus espectral G5V -també classificada com a G7V- i ~ 5.640 K de temperatura efectiva. Semblant al Sol en molts aspectes -cal classificar-la com a anàleg solar-, brilla amb el 83% de la lluminositat solar, sent el seu radi el 92% del del nostre estel. Té una metal·lictat -abundància relativa d'elements més pesats que l'heli- superior a la del Sol en un 26%. Aquesta tendència s'observa en elements com el ferro, magnesi, calci, titani i crom.

D'igual massa que el Sol, LW Comae Berenices rota més de pressa que aquest, amb una velocitat de rotació d'almenys 2,60 km/s. Encara que no existeix un clar consens sobre la seva edat, és, sens dubte, un estel molt més jove que el Sol; l'edat més acceptada per LW Comae Berenices se situa entre 1.220 i 1.320 milions d'anys, enfront dels 4.600 milions d'anys d'antiguitat del Sol. És un estel variable BY Draconis, on les variacions de lluminositat estan associades a la rotació; l'amplitud de la variació és de 0,1 magnituds, sent el període de 15,8 dies.


Shallow

Shallow és una cançó interpretada per Lady Gaga i Bradley Cooper que forma part de la banda sonora de la pel·lícula del 2018 A Star Is Born, també protagonitzada per ells dos. Lady Gaga va compondre Shallow al costat amb Mark Ronson, Andrew Wyatt i Anthony Rossomando. La pròpia Lady Gaga i Benjamin Rice són els responsables de la producció. La lletra està escrita des de la perspectiva dels personatges que Gaga i Cooper interpreten a la pel·lícula, Ally (Gaga) i Jackson Maine (Cooper). Shallow es va estrenar el dia 27 de Setembre de 2018.


La creació d'Adam

La creació d'Adam és un fresc en la volta de la Capella Sixtina, pintat per Michelangelo Buonarroti l'any 1511. Il·lustra un episodi del Gènesis en què Déu dona vida a Adam. Cronològicament és el quart plafó que representa un episodi del Gènesi al sostre de la capella; és una de les obres d'art més reconegudes del món.


Tadeo Lafuente Gómez

Tadeo Lafuente Gómez (Aragó, s. XVIII-Múrcia, 1811) va ser un metge espanyol, estudiós de la febre groga.

Probablement d'origen aragonès. Va exercir com a metge consultori en cap dels Reials Exèrcits i d'inspector de la Salut Pública al Campo de Gibraltar. A les seves ordres va treballar Mariano Lagasca, metge militar durant les guerres napoleòniques. Pel que sembla, va morir a la ciutat de Múrcia el 1811, mentre tots ell i Lagasca lluitaven contra l'epidèmia de febre groga que afectava la població. Va ser estudiós d'aquesta mena de febres i promotor de l'ús de la quina. Dintre del debat científic, era dels que afirmaven que la febre groga era contagiosa, mentre d'altres deien que no. El seu mètode de combat de la malaltia es basava en l'aïllament dels infectats i en l'administració de quina tan aviat com apareixien els primers símptomes, però només es podia aplicar els estadis més primerencs de la malaltia, perquè el producte afectava l'estómac i el fetge, afeblint el malalt. La quina es va usar molt durant l'epidèmia de febre groga de 1821 a Barcelona, tot i que no va obtenir gaire èxit.

En honor seu reben el seus nom les espècies "lafuentea", flors endèmiques del sud de la península Ibèrica.

De la seva autoria són els següents llibres, el segon publicat de forma pòstuma:

* "Observaciones justificadas sobre que la fiebre amarilla pierde dentro de una choza toda su fuerza contagiante..." (Madrid, 1805)
* "Extracto de la obra sobre la fiebre amarilla" [...] "de don Tadeo Lafuente, hecho por él mismo, lo ilustro con notas y lo adiciona Mariano Lagasca" (Madrid, 1821)


Cavalcade

Cavalcade és una pel·lícula de 1933 dirigida per Frank Lloyd i escrita per Reginald Berkeley basant-se en l'obra de teatre homònima de Noel Coward. En la pel·lícula es repassa la vida de la societat anglesa des del dia de Cap d'Any de 1899 fins a 1933. Tot des del punt de vista d'una parella de londinenques, Jane i Robert Marryot (interpretats per Diana Wynyard i Clive Brook). La crònica inclou la Segona Guerra Boer, la mort de la Reina Victoria, l'enfonsament del Titanic i la Primera Guerra Mundial.

La pel·lícula va guanyar tres Premis Oscar en l'edició de 1933: millor pel·lícula, millor director (Frank Lloyd) i millor direcció artística (William S. Darling).

ambientat durant l'esdeveniment recurrent


Chaupi Orco

Chaupi Orco (possiblement del quítxua pronunciat "Chawpi Urqu"; "chawpi", centre; "urqu ", muntanya) o Viscachani (possiblement de l'aimara 'wisk'acha" vizcacha)" és una muntanya de la serralada d'Apolobamba, a la frontera entre el Perú i Bolívia. Té una altura de 6.044 msnm i una prominència de 1.537 metres. El vessant bolivià correspon al Departament de La Paz, mentre el peruà correspon a la regió de Puno. Es troba al nord del Salluyu.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Pàvel Rúliov

Pàvel Vladímirovitx Rúliov (), més conegut com a Pavel Rulev o Pavel Rulyov (Sant Petersburg, 11 de juliol de 1950 – 3 de desembre de 2013) fou un pilot de motocròs rus de renom internacional durant la dècada del 1970. Membre de l'equip oficial soviètic de KTM entre i , juntament amb Guennadi Moisséiev fou dels primers soviètics a competir amb una motocicleta de l'Europa occidental. Al llarg de la seva carrera, guanyà vuit Campionats de l'URSS de motocròs i diversos de Leningrad (nom de Sant Petersburg a l'època).

Quan era encara un adolescent, fou descobert per l'entrenador de la secció de motociclisme juvenil del SKA de Leningrad, Kiril Aleksàndrovitx Demianski. La impressió que li causà fou tan forta que li proposà d'apuntar-se al club tot seguit (segons declarà més tard Demyansky, en veure Rúliov amb un ciclomotor va identificar immediatament una futura estrella). Al SKA, Rúliov va coincidir amb dos futurs campions soviètics, Guennadi Moisséiev i Anatoli Botxkov. Pàvel Rúliov va debutar en curses de motocròs el i ja el va entrar a la selecció estatal de l'URSS, on es mantingué fins al . Amb aquesta selecció, fou tercer a l'edició de del Trophée des Nations i segon a la de .


Festival de Cinema Queer Mawjoudin

El Festival de Cinema Queer Mawjoudin és un festival de cinema anual de Tunísia amb temàtica LGBTI. Va començar en 2018, sent el primer festival de cinema LGBTI del país. Està organitzat per Mawjoudin, una ONG tunisiana, el nom de la qual pot traduir-se com ‘Existim’. El festival se centra en les identitats queer, especialment de persones del sud global.

La primera edició del festival va tenir lloc entre el 15 i el 18 de gener de 2018, rebent finançament de la Fundació Hirschfeld Eddy. Els temes principals van ser el gènere i les sexualitats no heteronormatives. A més de mostrar tant curts com llargmetratges, el festival va incloure concerts i debats.

La segona edició del festival va tenir lloc entre el 22 i el 25 de març de 2019. Entre els objectius de l'edició està representar tot l'espectre LGBTIQ amb una ferma mirada feminista. En aquesta edició es van mostrar un total de 31 films, que incloïen treballs argentins, xinesos, indis, kenyans, pakistanesos, portuguesos i tunisians. A més, igual que en la primera edició, el programa el van completar accions artístiques i un taller de teatre.


Entesa per Flix

Esquerra Republicana de Catalunya - Entesa per Flix (ERC-EpF) és una marca electoral d'esquerres, republicana i independentista, formada per Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) i Avancem on també hi tenen participació les Joventuts d'Esquerra Republicana de Catalunya que va participar en les eleccions municipals amb la plataforma Acord Municipal.

Es va presentar el 18 de febrer de 2015 i va obtenir l'alcaldia per majoria absoluta a Flix en les eleccions municipals del 26 de maig de 2015 amb Marc Mur i Bagés de cap de llista. El 2019 encapçalarà la llista Francesc Barbero i Escrivà


Cos d'Exèrcit de Madrid

El Cos d'Exèrcit de Madrid va ser una formació militar pertanyent a l'Exèrcit Popular de la República que va lluitar durant la Guerra Civil Espanyola. Situat en el Front de Madrid, va tenir una curta existència.


Columna Prada

La Columna Prada va ser una unitat miliciana republicana que va actuar en la guerra civil espanyola durant els mesos de setembre a desembre de 1936 entorn de la carretera de Toledo a Madrid i en la batalla per la capital.


8 Cancri

8 Cancri (8 Cnc / HD 66664 / HR 3163) és un estel en la constel·lació del Cranc de magnitud aparent +5,15.
Pesi a mancar de denominació de Bayer —per això és coneguda habitualment pel seu nombre de Flamsteed—, és el sisè estel més brillant de la constel·lació, només superada per β, δ, ι, γ i α Cancri.

Situat a 211 anys llum del sistema solar, 8 Cancri és un estel blanc de la seqüència principal de tipus espectral A1V. Amb una temperatura efectiva de 9462 K, la seva lluminositat equival a 40 vegades la lluminositat solar. Les seves característiques són semblants a les d'altres coneguts estels, entre les quals cal citar a Sírius (α Canis Majoris), Vega (α Lyrae), Càstor Aa (α Geminorum), Alphecca (α Coronae Borealis) o Asellus Australis (γ Cancri), aquesta última també en Cranc.

El seu radi —estimat per mètodes indirectes— és tres vegades més gran que el radi solar. Gira sobre si mateix amb una velocitat de rotació igual o superior a 191 km/s, 95 vegades més de pressa que el Sol. Posseeix una massa 2,35 vegades major que la massa solar i està en la meitat de la seva vida com a estel de la seqüència principal. A diferència d'altres estels blancs que presenten certes peculiaritats en la seva composició elemental —Alioth (ε Ursae Majoris) és potser l'exemple més notable—, 8 Cancri sembla un estel «normal».


Abd-al-Latif al-Baghdadí

Muwàffaq-ad-Din Abu-Muhàmmad Abd-al-Latif ibn Yússuf ibn Muhàmmad ibn Alí ibn Abi-Sad ibn al-Labbad —en àrab موفق الدين أبو محمد عبد اللطيف بن يوسف بن محمد بن علي بن أبي سعد, "Muwaffaq ad-Dīn Abū Muḥammad ʿAbd al-Laṭīf b. Yūsuf b. Muḥammad b. ʿAlī ibn Abī Saʿd"—, més conegut simplement com a Abd-al-Latif al-Baghdadí o com a Ibn al-Labbad —en àrab ابن اللباد, I"bn al-Labbād"— (Bagdad 1162/1163-1231/1232) fou un erudit, egiptòleg, historiador i metge àrab de Bagdad.

Estudià gramàtica, dret, tradicions i altres temes fins a abraçar quasi tots els àmbits del coneixement de l'època. El 1192 es va entrevistar amb Saladí a Jerusalem i després va anar a Damasc i al Caire, llocs on ja havia estat abans. Després de la conquesta d'Erzincan per Kai Kobad, va viatjar a Erzurum, Erzindjan i Alep passant per Kemah, Diwrigi i Malatya (1228), per tornar finalment a Bagdad, on va morir poc després. Va deixar molts escrits sobre tradició, medicina, filologia, matemàtiques i filosofia, però se n'han conservat pocs; entre aquests destaca "Al-ifada wa-l-itibar", publicat a París el 1810.


Andreas Pöder

Andreas Pöder (Meran, 6 d'abril de 1967) és un locutor de ràdio, publicista i polític sudtirolès, cap de la Union für Südtirol (UfS), amb el que és portaveu al Landtag del Tirol del Sud. Treballà com a locutor a Lana i el 1991 fou un dels fundadors de la Union für Südtirol amb Eva Klotz i Alfons Benedikter. A les eleccions legislatives italianes de 1996, tot i obtenir el 9,4% dels vots, no aconseguí ser escollit al Senat d'Itàlia. Sí que aconseguí ser escollit conseller provincial a les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1998 i de 2003.

El 2005 Pöder fou inscrit al registre dels investigats per "istigació a l'odi racial". En particular, se l'acusa d'haver violat la "llei Mancino" per haver mostrat suport explícit a l'organització neonazi "Südtiroler Kameradschaftsring".

L'acusació a Pöder fou possible gràcies a la intervenció d'una conversa telefònica en la que es felicitava amb un dels membres de l'organització neonazi per l'agressió a un membre de la comunitat jueva. Per aquest fet ha estat apartat del partit i la seva companya Eva Klotz el va criticar i condemnat públicament.

Durant el congrés del partit el 2007, Pöder va presentar una moció per a recuperar el poder en el partit, que va guanyar per una exígua minoria, cosa que marginaria l'altra dirigent, Eva Klotz, qui aleshores va abandona el partit per a fundar el Süd-Tiroler Freiheit. A les Eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 2008 tornà a ser elegit conseller regional, tot i la pèrdua de vots.


El ressorgiment dels ciberhumans

El ressorgiment dels ciberhumans ("Rise of the Cybermen" en l'original anglès) és un episodi de la segona sèrie de la sèrie de televisió de ciència-ficció britànica "Doctor Who". L'episodi presenta el retorn dels Ciberhumans a la sèrie, després de la seva última aparició a "Silver Nemesis" l'any 1988. Fou emès per primer cop el 13 de maig del 2006 en anglès; és la primera part d'una bilogia, conclosa amb l'episodi "L'edat de l'acer".


Puig Cavaller

El Puig Cavaller és una muntanya de 706 metres que es troba al municipi de Gandesa a la Terra Alta.

Al cim hi ha un vèrtex geodèsic ("referència 248143001").

Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.


Kind of Blue

Kind of Blue és un àlbum d'estudi del músic de jazz Miles Davis, publicat el 17 d'agost de 1959 a Columbia Records. Les sessions d'enregistrament d'aquest l'àlbum van tenir lloc als "Columbia 30th Street Studio", a la ciutat de Nova York el 2 de març i el 22 d'abril de 1959. En aquestes sessions es presentava el sextet liderat per Miles Davis, amb el pianista Bill Evans, el pianista Wynton Kelly, el bateria Jimmy Cobb,  el baixista Paul Chambers i els saxofonistes John Coltrane i Cannonball Adderley. La producció va anar a càrrec de Teo Macero i Irving Townsend.

Després de la inclusió de Bill Evans en el seu sextet, Davis va seguir experimentant el jazz modal tal com ja havia començat a fer a "Milestones" i a "1958 Miles", ambdós enregistraments apareguts l'any 1958. L'àlbum es basa totalment en la modalitat en contrast amb els seus treballs anteriors en l'estil Hard Bop i les seves complexes progressió d'acords i improvisacions.

Malgrat certes diferències en les xifres, "Kind of Blue" ha estat citat per molts crítics com l'àlbum més venut de Miles Davis, i també com l'enregistrament de jazz més venut de tots els temps. El 7 d'octubre de 2008, l'àlbum va ser certificat com a quàdruple platí en vendes per la Recording Industry Association of America (RIAA). També ha estat considerat per molts crítics com el millor àlbum de jazz de tots els temps i l'obra mestra de Davis, i ha estat classificat en els primers llocs de les llistes de "millor àlbum" de gèneres dispars.

La influència de l'àlbum en la música, incloent-hi el jazz, el rock i la música clàssica, ha portat els escriptors de música a reconèixer-lo com un dels àlbums més influents de tot el temps. El 2002, va ser un dels cinquanta enregistraments escollits aquell any per la Biblioteca de Congrés dels EUA per ser afegit al "Registre Nacional d'Enregistraments". El 2003, l'àlbum va ocupar el número 12 de la llista de la revista "Rolling Stone" dels 500 àlbums més importants de tot el temps. El 2008, el segell "Legacy Recordings" va editar un CD recopilatori de "Kind of Blue" en commemoració del seu cinquantè aniversari.


National Front

National Front o British National Front és un partit polític britànic d'extrema dreta i supremacista blanc, fundat el 1967. El servei de presons britànic prohibí al seu personal la militància tant al NF com al BNP i a Combat 18. Els seus estatuts aclaren que no és un partit nazi, sinó que creu en la justícia social i és contrari a l'imperialisme cultural.


Josep Palet i Bartomeu

Josep Palet i Bartomeu (Martorell, 7 de juny de 1877 - Milà, 1 de febrer de 1946) fou un tenor català.

Prengué algunes lliçons a Martorell amb el mestre Paredes i seguidament un cosí seu el va presentar a l'industrial Ramon Batlló; aquest, un cop comprovades les aptituds de Palet, passà a convertir-se en el seu protector. Va realitzar els seus estudis de cant a Barcelona amb Joan Goula, i als 23 anys debutà al Gran Teatre del Liceu amb l'òpera "La favorita" de Donizetti amb un èxit molt remarcable.

Va fer una carrera internacional pels principals teatres d'Europa i Amèrica. Fou aplaudit a teatres com el Teatro Real de Madrid, on cantà diverses temporades, a Lisboa. A Itàlia, on fou un ídol mentre estigué en actiu, va recórrer els seus centres operístics més importants. Visqué a Milà durant molts anys i va debutar a La Scala l'any 1911, la qual cosa significà la seva consagració definitiva. El mateix any, Palet es va casar amb Lluïsa Erivigio.

Va ser fonamentalment un intèrpret del repertori romàntic italià i també va cantar amb freqüència òperes espanyoles com "Marina", participant en la primera representació d'aquesta obra al Liceu i "La Dolores".

La clau de l'èxit de Palet fou la de posseir una veu que modulava a voluntat. La seva dicció era molt bona, ja fos en els tons alts i aguts, com en els tons baixos i cadenciosos; aquesta virtut li donava un caràcter personal i una gran naturalitat interpretativa. A més, Palet posseïa un dels repertoris operístics més extensos de l'època; algú va arribar a dir que coneixia més de noranta òperes. De fet, va triomfar en òperes en les que d'altres professionals fracassaven, com fou el cas de "Les Huguenots", de Meyerbeer, o els "Els mestres cantaires de Nuremberg", de Wagner.

A partir del 1936, Palet es va retirar a la ciutat de Milà, on va assolir un gran renom. Morí sobtadament mentre viatjava en tramvia, l'any 1946. Deixà enregistraments de gran qualitat.


Luci Postumi Tempsà

Luci Postumi Tempsà (en llatí "Lucius Postumius Tempsanus") va ser un magistrat romà del . Formava part de la gens Postúmia, una de les gens romanes patrícies més antigues.

Va ser pretor l'any 185 aC i va rebre Tàrent com a província. Va actuar amb energia amb els saltejadors que havien saquejat la comarca. Va fer condemnar a uns set mil homes. L'any següent va seguir en el càrrec, per tenir temps d'acabar completament amb la revolta i també per detenir a les persones que havien pres part a les bacanals a Roma i que havien fugit a aquesta part d'Itàlia.


Lo Leberaubre

Lo Leberaubre és una revista occitana en versió llemosina consagrada a la poesia animista i pagana, als contes moderns i a les novel·les fantàstiques. Això es deu al fet que els seus editors consideren que el Llemosí és més proper a la cultura cèltica que no pas a la germànica o a la llatina. El nom de la publicació és una combinació dels mots "aubre" (arbre) i "leberon" (home-llop)

El primer nombre va aparèixer el 1975 i s'edita a Agonac (Dordonya). La seva aparició és esporàdica, ja que depèn de la disponibilitat dels seus editors, que són els cantants i escriptors Jan Dau Melhau, Marcela Delpastre i Micheu Chapduelh., però és tot un referent en la literatura occitana al Llemosí.


Entre les murs

Entre les murs és una pel·lícula francesa dirigida l'any 2008 per Laurent Cantet, basada en la novel·la de François Bégaudeau. La pel·lícula va rebre la Palma d'Or del Festival de Canes 2008, premi que no rebia una pel·lícula francesa des de 1987 amb "Sous le soleil de Satan" de Maurice Pialat, i fou candidata a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa.


Estadi Olímpic de Seül

LEstadi Olímpic de Seül o Estadi Jamsil de Seül (en coreà: 서울올림픽주경기장) és l'estadi olímpic que es construí el 1984 a la ciutat de Seül (Corea del Sud) per a la celebració dels Jocs Asiàtics de 1986 i que fou l'epicentre dels Jocs Olímpics d'estiu de 1988.

L'estadi va ser dissenyat per en Kim Swoo-geun amb la intenció d'imitar l'elegant perfil de les corbes d'un gerro de porcellana de la Dinastia Joseon. Els seients dels espectadors es distribueixen en dos nivells, amb tota l'estructura coberta per un sostre retràctil que s'instal·là després dels Jocs Olímpics. Inicialment construït amb una capacitat d'aproximadament 100.000 persones, avui en dia té 69.950 seients.

Seu de les principals activitats en els Jocs Olímpics d'estiu de 1988, durant la celebració de la Copa del Món de Futbol de 2002 no fou utilitzat com a estadi.


Acció Republicana Espanyola

Acció Republicana Espanyola va ser una organització de l'exili republicà espanyol presidida per Diego Martínez Barrio i que el seu primer manifest, titulat "A tots els espanyols", es va fer públic a Mèxic el 14 d'abril de 1941, desè aniversari de la proclamació de la Segona República Espanyola. Aglutinava a la immensa majoria de les figures més destacades dels tres partits republicans espanyols: Unió Republicana, Izquierda Republicana i Partit Republicà Democràtic Federal. L'ARE va desaparèixer en fundar-se la Junta Española de Liberación al novembre de 1943 i que també estava presidida per Martínez Barrio.


Pilar Franco Bahamonde

Pilar Franco Bahamonde (Ferrol, La Corunya, 27 de febrer de 1895 - Madrid, 6 de gener de 1989) és coneguda per ser la germana de Nicolás, Ramón, María de la Paz i Francisco Franco Bahamonde, general integrant del cop d'estat militar de 1936 que va desembocar en la Guerra Civil Espanyola.


President de Mongòlia

El President de Mongòlia (Монгол Улсын Ерөнхийлөгч, "Mongol Ulsyn Yerönkhiilögch") és el cap d'estat de Mongòlia. La constitució adoptada per Mongòlia el 1992 afirma que el president del país és lo cap d'Estat i símbol de la unitat del poble mongol. La forma de govern actual és la democràcia parlamentària.


Dermophis occidentalis

Dermophis occidentalis és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. És endèmica de Costa Rica. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, montans secs, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.


Būtingė

Būtingė (en alemany : "Butendiekshof" o "Budendiekshof", en letó: "Būtinciems") és un petit al nord de Lituània al costat de la costa de la Mar Bàltica, en la frontera amb Letònia. Pertany al municipi de Palanga, i està situat a 17 km al nord d'aquesta ciutat. El poble va pertànyer per molt de temps a Livònia. Va formar part de Lituània des de 1921.

La terminal petroliera Būtingė, és una part d'«ORLEN Lietuva», que ha estat operant des de 1999. La terminal causa polèmica pel temor dels vessaments de petroli que s'han produït. Des de juliol de 2006, la terminal petroliera Būtingė és l'únic medi de subministrar per part d'«ORLEN Lietuva» (ex «MAZEIKIU Nafta»), ja que el seu soci de l'estat rus que controla «Lukoil corporation» ha tallat el subministrament a través de l'oleoducte Druzhba des de «Rússia».


Sanan Siuguírov

Sanan Siuguírov (Elistà, 31 de gener de 1993), és un jugador d'escacs rus, que té el títol de Gran Mestre des de 2009.

A la llista d'Elo de la FIDE de l'abril de 2020, hi tenia un Elo de 2675 punts, cosa que en feia el jugador número 16 (en actiu) de Rússia, i el número 63 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2677 punts, a la llista d'abril de 2015 (posició 65 al rànquing mundial).


Arc espanyol de Galway

LArc espanyol de Galway ("Spanish Arch" en anglès, "Póirse Spainneach" en irlandès) és una resta de muralla que es troba a la ciutat irlandesa de Galway. Abans de la seva construcció aquest punt es deia «Cap de la muralla» ("the head of the wall" en anglès, "Ceann an bhalla" en irlandès) i va mantenir aquest nom fins època recent. Originàriament era una extensió de la muralla que hi anava de la torre de Martin ("Martin's Tower") a la vora esquerra del riu Corrib, just davant de Claddagh (a l'altra vora). Anteriorment durant un curt període va ser una escola fundada per Dominick Lynch Fitz-John.

Van ser construïts al període 1584-1588. «El lloc "Cean-na-bhalla", el moll va ser transformat en una fortificació i equipat amb grans canons.» «1588 Andrew Morris, alcalde. Patrick Kirwan and George Morris, algutzirs. Aquest any una part de la muralla pròxima al punt Cap de la muralla va ser construïda a càrrec de la corporació.» Amb la missió de protegir els vaixells atracats en els molls de la ciutat que estaven situats al costat de l'àrea que en el seu moment va ser llotja del peix i ara es coneix com a Spanish Parade (desfilada espanyola).

El 1755 els arcs van ser parcialment destruïts pel sisme submarí de Lisboa. Al la família Eyre de Eyrecourt, Comtat de Galway, va construir uns molls nous i el passeig The Long Walk, unint l'Arc espanyol i els mencionats molls, per accedir des de la ciutat.

A través de l'Arc espanyol des del Spanish Parade s'accedeix al Galway City Museum i al passeig The Long Walk. Des de 1976 fins a 2006 el Comerford House contigu a l'Arc Espanyol va allotjar el Galway City Museum, any en què va ser traslladat a un nou edifici just darrere.


Riu Corrib

El Riu Corrib (en irlandès gaèlic -Gaillimh / Abhainn na Gaillimhe) és un riu que es troba a l'oest d'Irlanda i té el seu curs entre el "Loch Coirib" / Llac Corrib i la badia de Galway, on desemboca després de travessar la ciutat de Galway. El riu recorre tan sols sis quilòmetres entre el llac i el mar, pel que acostuma a dir-se que és el més curt d'Europa.

N'hi ha qui defensa que el nom correcte del riu seria riu Galway (de "Gaillimh"). En gaèlic se l'anomena de vegades "An Ghaillimh" ("el Galway") i també "Abhainn na Coiribe". La llegenda que compta el perquè del nom del riu diu que porta el nom per "Gailleamh", la filla d'un cabdill que es va ofegar al riu. Es creu que la paraula "Gaillimh" significa pedregós, en el sentit de "riu pedregós". Segons una llegenda incorrecta, la ciutat prendria el seu nom de la paraula "Gallaibh", "forasters" i.e. "la ciutat dels forasters", mentre que de fet el nom Gaillimh es va aplicar primer al riu i després a la ciutat. L'assentament de Galway es va nomenar originàriament "Dún Bhun na Gaillimhe", o "la ciutat del final del (riu) Galway".

El riu va donar el seu nom al poblat, que va créixer fins a convertir-se en ciutat, i des de 1570 la ciutat va donar nom al comtat.


Dacnis flaviventer

La Dacnis flaviventer és una espècie d'au passeriforme de la família Thraupidae. Es distribueix per la conca amazònica i la de l'Orinoco: Colòmbia, Veneçuela, Equador, el Perú, Bolívia i el Brasil.


Osorkon IV

Osorkon IV o Aakheperra Setepenamon Osorkon és l'últim faraó de la dinastia XXII d'Egipte; governa de 730 aC. a 715 aC. durant el tercer període intermedi d'Egipte.

Va ser fill de Sheshonq V i "Tadibastet II". Era rei de Tanis i només governa al nord-est del delta del Nil.

El seu regnat sorgeix en un període en què l'antic Egipte és dirigit simultàniament per reis de quatre dinasties: la dinastia XXIII, que està regida per Iuput II i governa a la ciutat de Leontòpolis; la dinastia XXIV, governada per Tefnajt, a Sais, i després per Bakenrenef; i la dinastia XXV, kushita, que està regida per Piankhi i Shabaka.

Osorkon IV s'aliarà amb Iuput II i Tafnajt, per intentar frustrar l'enfortiment de Pianjy, rei de Napata. També tractarà d'ajudar els reis d'Israel i de Palestina. Encara que finalment va cercar l'amistat de Sargon II, el rei assiri, amb valuosos regals com dotze magnífics cavalls.

Amb la mort d'Osorkon conclou la dinastia XXII, coetània de les dinasties XXIII i XXIV. Manetó va comentar que Shabaka, el faraó cuixita de la Dinastia XXV, després de capturar Bokkoris i cremar-lo viu, va regnar alguns anys a Egipte.


Sunita Williams

Sunita Williams (nascuda com a Sunita Pandya Krishna; 19 de setembre de 1965) és una astronauta estatunidenca d'ascendència índia i oficial de la Marina dels Estats Units que va tenir el rècord del vol espacial més llarg per una dona.

Va ser assignada a l'Estació Espacial Internacional com a membre de l'Expedició 14 i Expedició 15. En el 2012, va servir com a enginyera de vol en l'Expedició 32 i llavors va ser comandant de l'Expedició 33. A més de tenir el rècord del vol espacial més llarg per una dona també va tenir el rècord de nombre de passeigs espacials en dones, i en major duració de temps. Williams va batre per primera vegada els dos rècords de caminada espacial per a les viatgeres espacials—el major nombre passeigs, i la major duració en passeig espacial—durant l'Expedició 14/15 en el 2007, però tots dos rècords van ser superats per Peggy Whitson durant l'Expedició 16. Williams va recuperar els dos rècords durant la seva sisena caminada espacial, el 5 de setembre de 2012, i actualment té 50 hores i 40 minuts de temps de passeig espacial (set caminades).


Emilio Alonso Manglano

Emilio Alonso Manglano (València, 13 d'abril de 1926 - Madrid, 8 de juliol de 2013) va ser un militar espanyol, que va arribar al grau de tinent general i que va ser director del Centre Superior d'Informació de la Defensa (CESID) entre 1981 i 1995.
Va ingressar a l'Acadèmia General Militar el 24 de juliol de 1944, sent ascendit en els anys posteriors. Es va graduar com a número u de la 57a promoció d'Estat Major de l'Exèrcit. Va participar en la Guerra d'Ifni i va ser cap d'Estat Major de la Brigada Paracaigudista. El 22 de maig de 1981, amb només el grau de tinent coronel, va ser nomenat director del Centre Superior d'Informació de la Defensa, pel ministre de Defensa Alberto Oliart, després del fallit cop d'estat del 23-F. Va dimitir d'aquest càrrec el 15 de juny de 1995 arran de l'escàndol mediàtic per les escoltes il·legals del CESID, i va ser jutjat, inicialment condemnat i finalment absolt del delicte d'intercepció il·legal de converses telefòniques a la seu d'Herri Batasuna, denunciat en 1998. Va morir el 8 de juliol del 2013, als vuitanta-set anys a Madrid a conseqüència d'un càncer. Al llarg de la seva carrera obtingué les següents condecoracions:
* Maestrante de Valencia
* Creu Roja del Aeronáutico
* Gran Creu de Mèrit Militar
* Gran Creu de San Hermenegildo
* Encomienda de Isabel la Católica
* Gran Creu de Mèrit amb estrella i banda de la R.F. d'Alemanya
* Oficial de la Legió d'Honor de la República Francesa
* Legió del Mèrit amb grau de Comandant dels EUA.
* Gran Banda de l'Orde de Ouissam Alaouite del Regne de Marroc
* Gran Creu de l'Orde José Cecilio del Valle de la República d'Hondures


To Potami

To Potami (grec: Το Ποτάμι, El riu) és un partit polític de Grècia.

El partit es va posar en marxa l'11 de març de 2014, pel presentador de TV Stavros Theodorakis. No té una llínia política clara, ja que Theodorakis diu que "el partit junta gent i projectes de tot l'espectre polític." El partit està afiliat al partit europeu Aliança Progressista de Socialistes i Demòcrates. El partit es basa principalment en la popularitat personal de Theodorakis per atraure els votants. Segons les enquestes es mou amb un 6% d'intenció de vot aproximat entre la ciutadania grega en les Eleccions legislatives gregues de 2015.


La Copa del Món de ciclisme en pista de 2008-2009 va ser la 17a edició de la Copa del Món de ciclisme en pista. Es va celebrar del 31 d'octubre de 2008 al 28 de febrer de 2009 amb la disputa de cinc proves.


Amaníaco

Amaníaco és una revista de còmics, sobretot d'humor que s'edita des del 1991 a Barcelona (Catalunya) i que va originar Amaníaco Ediciones. El seu director és Jordi Coll. El 2009 va guanyar el premi a la millor revista al Saló del Còmic de Barcelona.


Volta a Castella i Lleó 2014

La Volta a Castella i Lleó 2014, 29a edició de la Volta a Castella i Lleó, es disputà entre el 16 i el 18 de maig de 2014, sobre un total de 523,2 km, repartits en tres etapes. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2014, amb una categoria 2.1.

El vencedor final fou l'espanyol David Belda (Burgos-BH) gràcies a la victòria aconseguida en l'etapa reina que li permeté obtenir un avantatge suficient per a obtenir el triomf. El van acompanyar al podi Marcos García () i Sylvester Szmyd (). Belda també guanyà la combinada.

En les altres classificacions secundàries Paolo Ciavatta (Area Zero Pro Team) guanyà la classificació de la muntanya, José Joaquín Rojas () la dels punts i el la classificació per equips.


Marta Ribas Frías

Marta Ribas Frías (Terrassa, 1975) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya per ICV-EUiA des de 2012. El 12 de març de 2016 va ser proclamada coordinadora nacional del partit, responsabilitat compartida amb David Cid.


Joan Maria Pou

Joan Maria Pou (Barcelona, 18 de novembre de 1974) és un periodista esportiu català, que narra els partits del Barça a RAC 1 des del 2000 (El Barça juga a Rac1). Ha presentat els programes "Primer toc" i "Tu diràs", aquest darrer des del 2007, substituint Jordi Basté, fins al 2011 quan deixà el programa per motius personals. El 2014, coïncidint amb la mort de la seva companya, la també periodista Tatiana Sisquella, funda el portal "Fot-li Pou", un espai de reflexió amb articles d'opinió de diferents autors que el 2020 es rebatejaria com a Diacrític.cat. A partir de la temporada 2015-2016 el periodista va fer un salt i va passar a presentar un programa d'actualitat a RAC 1 de les 20:30 hores a les 22:30 hores anomenat No ho sé, que va dirigir fins al 2017. A inicis del 2018 Pou presentà un programa a TV3 anomenat Cases d'algú, en el qual anava a visitar diferentes turistes als seus països natals. Fa les retransmissions de El Barça juga a Rac1, des de la fundació de l'emissora.

El 2010 va rebre el premi de Ràdio Associació de Catalunya al millor professional de ràdio per «avançar en la concepció d'espectacle de les transmissions esportives i coordinar un equip professional que ha sabut omplir d'emoció una temporada molt especial». Algunes de les seves narracions han estat molt recordades pels aficionats blaugranes, com el seu «Eto'o, Eto'o, comment tu t'appelles? Je m'appelle Samuel» de la final de la Lliga de Campions de la UEFA de 2006, o la celebració «ha marcat Messi, ha marcat Messi», de la final de la Lliga de Campions de la UEFA de 2009 quan l'argentí va marcar el segon gol del Futbol Club Barcelona. També és recordada la mítica celebració del gol d'Andrés Iniesta a Stamford Bridge en la semifinal de la Champions League la temporada 2008-2009 contra el Chelsea, on descriu al manxec com "Lo puto crac" i després li pregunta al seu company Roger Saperas «És Roma?» i en Saperas li respon «És Roma, Pou» referint-se al lloc on es jugarà la final que hi podrà participar el Futbol Club Barcelona gràcies a aquest gol. Ha escrit diversos articles a la premsa escrita (Diari Ara i Mundo Deportivo) i un llibre anomenat "Avui patirem" on parla de la seva relació amb el món barcelonista.


Kaspar Maria von Sternberg

Kaspar Maria von Sternberg (també: "Caspar Maria", "Comte Sternberg", en alemany: "Kaspar Maria Graf Sternberg", en txec: "hrabě Kašpar Maria Šternberk"), 6 de gener de 1761 a Praga – 20 de desembre de 1838 a Březina, va ser un botànic i clergue de Bohèmia.

Va ser el creador del Museu Nacional Bohemi a Praga i és considerat com el fundador de la paleobotànica moderna.

Va estudiar a Roma i a Pisa, el 1785, Sternberg es va ordenar diaca a Ratisbona, també es va afilira a una logia de la masoneria anomenada "Die Wachsenden zu den Drei Schlüsseln". L'any 1795, va esdevenir un dels primers membres de l"'Associació de Botànics de Ratisbona"

L'any 1805, Klaus von Sternberg es va traslladar a París, en representació oficial del clergat en la coronació de Napoleó I com Emperador dels Francesos. Va tenir l'oportunitat de conèixer nombrosos científics a parís com per exemple, Alexander von Humboldt, el Marquès de Laplace, Georges Cuvier i el botànic Bartolomeu de Faujas de St. Fond. Va ser aquest darrer qui li aconsellà que es dediqués a la paleobotànica.

En botànica primer va estudiar la flora local dels Alps, Tirol i Caríntia, publicant diversos estudis sobre la família saxifragàcia i de diverses espècies de "Ranunculus".

En paleobotànica va ser el primer a establir associació de les plantes fòssils a diversos ambients sedimentaris i en demostrar les similituds ecològiques i botàniques entre les plantes fòssils i les plantes actuals del mateix ambient.

Entre les seves 70 obres publicades la de més impacte va ser "Versuch einer geognostisch-botanischen Darstellung der Flora der Vorwelt" ("Estudi d'una Associació Geobotànica de Flora Prehistòrica")


Parsley, Sage, Rosemary and Thyme

Parsley, Sage, Rosemary and Thyme és un àlbum de Simon and Garfunkel el títol del qual significa 'Julivert, sàlvia, romaní i farigola' (fent referència a la segona línia de la cançó «Scarborough Fair»). Publicat el 10 d'octubre de 1966, va esdevenir disc d'or i va assolir el quart lloc a les llistes d'èxits. El disc està compost majoritàriament per algunes temes gravats anteriorment per Simon.

Durant l'any següent a la publicació van realitzar petites gires per Nova York i el Regne Unit per promocionar el disc; actuaren a Londres, Manchester i Birmingham.


Bookends

Bookends és el quart àlbum de Simon and Garfunkel, publicat el 3 d'abril de 1968 per la discogràfica Columbia, i produït per Paul Simon, Roy Halee i Art Garfunkel.

Les cançons de la cara A de l'àlbum segueixen una concepte unificat, l'exploració d'un viatge de la vida des de la infància fins a la vellesa, mentre que la cara B contenia cançons destinades a la banda sonora The Graduate però que finalment no s'hi van incloure.

Bookends va ser aconseguir enfilar-se fins a la primera posició de les llistes Billboard americanes d'àlbums pop, així com al Regne Unit. Se'n van editar quatre senzills: A Hazy Shade of Winter, At the Zoo, Fakin 'It i Mrs Robinson, que van aconseguir les posicions #13, #16, #23 i #1, respectivament.

El 2003, el cadena de televisió VH1 va considerar "Bookends" com el 93è millor àlbum de tots els temps. El 2003, l'àlbum va ocupar el lloc número 233 a la llista dels 500 millors discs de tots els temps segons la revista Rolling Stone, i el 234 en 2012.


Femen

Femen (en ucraïnès: Фемен) és un moviment feminista fundat a Kíev, Ucraïna, l'any 2008 que protesta contra el patriarcat, les dictadures, les institucions religioses i la indústria del sexe, elements considerats per l'organització com opressius per a les dones. Les activistes del moviment es declaren com a defensores de la igualtat de drets, de la justícia social i de la democràcia, i enemigues de l'homofòbia, del racisme i del feixisme.

L'organització, que busca “defensar la igualtat sexual i social en el món”, ha aconseguit el seu reconeixement i l'atenció dels mitjans periodístics per la naturalesa de les seves protestes, on les noies apareixen amb una corona de flors que simbolitza la llibertat i la independència, amb els pits descoberts i amb missatges sobre la pell que constitueixen una autèntica crítica al masclisme i al patriarcat. Tot i les diverses reaccions que han aixecat les seves protestes, Femen defensa el nudisme com a reclam i forma de protesta, ja que diu que “El problema està en la connotació sexual que se li ha atribuït al cos de la dona”.


Jordi Martí i Font

Jordi Martí i Font (Tarragona, 1969) és un professor, periodista, escriptor i activista social català. És militant de la Candidatura d'Unitat Popular i està afiliat a la Confederació General del Treball.

Tot i néixer l'any 1969 a Tarragona, se'l considera de Marçà, al Priorat. Es llicencià en Filologia catalana per la Universitat Rovira i Virgili i obtingué un màster en Crítica Literària i Llengua i Literatura Catalanes; es doctorà en Filologia catalana l'any 2015 a la mateixa universitat amb la tesi "Josep Llunas, la literatura obrerista i la construcció de l'anarquia en català al segle XIX". Actualment viu a Tarragona. En l'àmbit acadèmic, exerceix de professor de llengua catalana i literatura, i arts escèniques a secundària. A nivell sociopolític, se'l vincula a la lluita anarcosindicalista, antimilitarista i independentista del Camp de Tarragona. Ha participat i ha estat membre de l'Ateneu Llibertari Alomà de Tarragona, la Coordinadora Tarragona Patrimoni de la Pau, Deixem de ser una Illa-CGT, el Col·lectiu Independentista del Priorat i diversos casals del Camp. Va ser secretari de Comunicació de la CGT de Catalunya i coordinador de la publicació "Catalunya", així com secretari general de la federació intercomarcal de la CGT de Tarragona. Ha estat cantant i guitarra del grup "Llunàtics", amb qui ha publicat la maqueta "Caliquenyo Conexxiont" i ha enregistrat els CD "Qui la ballarà!" i "No tenim por". Ha fet els programes de ràdio «Som uns pollastres!» a Ràdio Falset, «Pelant canyes» a Tarragona Ràdio i «Assentiré de grat» a la desapareguda Ràdio Terra. Ha publicat en prop de cent capçaleres de paper, com "Catalunya", "Papers", "El Triangle", "la Directa" o el "Diari del Priorat", així com en portals d'informació electrònica com "Llibertat.cat", "Enfocant.net", "Estel Negre" o "Pobleviu.cat". A finals de 2012 fou un dels impulsors de l'editorial "Lo Diable Gros".

A les eleccions municipals de 2011 fou escollit en segon lloc a la llista de la Candidatura d'Unitat Popular (CUP) de Tarragona. L'any següent, a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012, encapçalà les llistes de la CUP-Alternativa d'Esquerres de la circumscripció de Tarragona. En cap dels dos comicis aquestes llistes obtingueren representació. A les eleccions municipals de Tarragona 2015 fou escollit com a conseller de Tarragona per la candidatura de la CUP-Poble Actiu. En les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 va formar part de la llista electoral de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent en setena posició per la circumscripció de Tarragona. El 16 d'octubre de 2018 dimiteix com a regidor a l'Ajuntament de Tarragona per motius laborals i és substituït pel també sindicalista Jaume López Martín.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Angus Dunnington

Angus Dunnington (nascut el 9 d'agost de 1967), és un jugador i escriptor d'escacs anglès, que té el títol de Mestre Internacional des de 1989. Dunnington és especialment conegut per la seva gran tasca en la teoria d'obertures. Va deixar de jugar als escacs de competició el 2003, per tal de dedicar-se més temps a escriure llibres. Ha escrit una vintena de llibres sobre obertures d'escacs no ortodoxes i sobre pòquer.


Hotel Catalonia Fira

L'Hotel Catalonia Fira és un gratacel de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès). Fou completat el 2011 i té 26 pisos i una alçada de 105 m. Està situat a la Plaça d'Europa nº50.


E17

La ruta europea E17 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Anvers (Bèlgica) i finalitza a Beaune (França). Té una longitud de 696 km. Té una orientació de nord a sud i creua per Bèlgica i França.


E33

La ruta europea E33 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Parma (Itàlia) i finalitza a La Spezia (Itàlia). Té una longitud de 124 km. Té una orientació de nord a sud.


E80

La ruta europea E-80 o E80 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Lisboa, Portugal i acaba a Gürbulak, Turquia, (a la frontera amb l'Iran). La carretera travessa: Lisboa - Aveiro - Salamanca - Valladolid - Burgos - Miranda de Ebro - Vitòria - Sant Sebastià - Tolosa de Llenguadoc - Niça - Gènova - Roma - Pescara... Dubrovnik - Petrovac - Podgorica - Pristina - Niš - Sofia - Svilengrad - (Frontera Bulgària-Turquia) - Edirne - Istanbul - İzmit - Gerede - Merzifon - Erzurum - Gürbulak - (Frontera Iran-Turquia).


E35

La ruta europea E35 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Amsterdam (Països Baixos) i finalitza a Roma (Itàlia). Té una longitud de 1817 km. Té una orientació de nord a sud i passa pels Països Baixos, Alemanya, Suïssa i Itàlia.


E38

La ruta europea E38 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Hloukhiv (Ucraïna) i finalitza a Ximkent (Kazakhstan). Té una longitud de 3400 km.

Té una orientació d'est a oest i travesa per les nacions d'Ucraïna, Rússia i Kazakhstan.
8


E41

La ruta europea E41 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Dortmund (Alemanya) i finalitza a Altdorf (Suïssa). Té una longitud de 788 km amb una orientació de nord a sud.


E48

La ruta europea E48 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Schweinfurt (Alemanya) i finalitza a Praga (República Txeca). Té una longitud de 366 km. Té una orientació d'est a oest.


E54

La ruta europea E54 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a París (França) i finalitza a Munic (Alemanya). Té una longitud de 906 km i una orientació d'est a oest.


E56

La ruta europea E56 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Nuremberg (Alemanya) i finalitza a Sattledt (Àustria). Té una longitud de 330 km, una orientació d'est a oest i passa per les ciutats de Nuremberg, Regensburg, Deggendorf, Passau, Ried, Wels i Sattledt.


E66

La ruta europea E66 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Franzensfeste (Itàlia) i finalitza a Székesfehérvár (Hongria). Té una longitud aproximada de 651 km i una orientació d'est a oest. La carretera passa per Itàlia, Àustria i Hongria.


E65

La ruta europea E65 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Malmö (Suècia) i finalitza a Khanià (Grècia). Té una longitud aproximada de 4400 km i presenta una orientació de nord a sud. La carretera passa per Suècia, Polònia, República Txeca, Eslovàquia, Hongria, Croàcia, Montenegro, Macedònia del Nord i Grècia.


E71

La ruta europea E71 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Connecta les ciutats de Košice a Eslovàquia amb Split a Croàcia. Té una longitud de 1016 km i una orientació de nord a sud. Passa per Eslovàquia, Hongria, Croàcia, Bòsnia-Hercegovina i Croàcia.


E72

La ruta europea E72 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Bordeus (França) i finalitza a Tolosa de Llenguadoc (França). Té una longitud de 242 km. Té una orientació d'est a oest.


E74

La E74 és una ruta europea que comença a Niça (França) i finalitza a Alessandria (Itàlia). Té una longitud de 246 km. Té una orientació d'est a oest i passa per les ciutats de Niça, Cuneo, Asti i Alessandria.


E79

La ruta europea E79 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Miskolc (Hongria) i finalitza a Salònica (Grècia) passant per Sofia. Té una longitud de 1160 km. Té una orientació de nord a sud i passa per Hongria, Romania, Bulgària i Grècia.


E84

La ruta europea E84 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Keşan (Turquia) i finalitza a Silivri (Turquia). Té una longitud de 163 km. Té una orientació d'est a oest i passa per les ciutats de Keşan, Romania, Tekirdag i Silivri.


E87

La ruta europea E87 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Odessa (Ucraïna) i finalitza a Antalya (Turquia). Té una longitud de 2030 km. Té una orientació de nord a sud i passa per Ucraïna, Romania, Bulgària i Turquia.


E101

La ruta europea E101 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Moscou (Rússia) i finalitza a Kíev (Ucraïna).

Té una longitud aproximada de 850 km. Té una orientació de nord a sud. La carretera passa per les ciutats de Moscou, Kaluga, Briansk, Hlúkhiv, Simferopol i Kíev.


E119

La ruta europea E119 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Moscou (Rússia) i finalitza a Astara a Iran (frontera amb l'Azerbaidjan). Té una longitud aproximada de 2630 km.

Té una orientació de nord a sud. La carretera passa per les ciutats de Moscou, Tambov, Povorino, Volgograd, Àstrakhan, Makhatxkalà, Bakú, Ələt i Astara.


E06

La ruta europea E06 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Trelleborg (Suècia) i finalitza a Kirkenes (Noruega). Té una longitud de 3050 km.

Té una orientació de nord a sudt i travesa per les nacions de Suècia i Noruega.


E311

La ruta europea E311 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Breda (Països Baixos) i finalitza a Utrecht (Països Baixos). Té una longitud de 84 km. Té una orientació de nord a sud.


E402

La ruta europea E402 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Calais (França) i finalitza a Le Mans (França). Té una longitud de 416 km. Té una orientació de nord a sud.


E403

La ruta europea E403 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Zeebrugge (Bèlgica) i finalitza a Tournai (Bèlgica). Té una longitud de 84 km. Té una orientació de nord a sud.


E404

La ruta europea E404 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Jabbeke (Bèlgica) i finalitza a Zeebrugge (Bèlgica). Té una longitud de 24 km. Té una orientació de nord a sud.


E462

La ruta europea E462 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Brno (República Txeca) i finalitza a Cracòvia (Polònia). Té una longitud de 323 km. Té una orientació d'est a oest.


E532

La ruta europea E532 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Memmingen (Alemanya) i finalitza a Füssen (Alemanya). Té una longitud de 71 km. Té una orientació de nord a sud.


E572

La ruta europea E572 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Trencin (Eslovàquia) i finalitza a Žiar nad Hronom (Eslovàquia). Té una longitud de 103 km. Té una orientació d'est a oest.


E552

La ruta europea E552 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Múnic (Alemanya) i finalitza a Linz (Àustria). Té una longitud de 212 km. Té una orientació d'est a oest.


E574

La ruta europea E574 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Bacău (Romania) i finalitza a Craiova (Romania). Té una longitud aproximada de 450 km. Té una orientació d'est a oest.


E607

La ruta europea E607 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Digoin (França) i finalitza a Chalon-sur-Saône (França). Té una longitud de 90 km. Té una orientació de sud-oest/nord-est.


E611

La ruta europea E611 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Lió (França) i finalitza a Pont-d'Ain (França). Té una longitud de 51 km. Té una orientació de sud a nord.


E675

La ruta europea E675 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Agigea (Romania) i finalitza a Kardam (Romania). Té una longitud de 55 km. Té una orientació de nord-est a sud-est.


E771

La ruta europea E771 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Drobeta Turnu Severin (Romania) i finalitza a Niš (Sèrbia). Té una longitud de 228 km. Té una orientació de nord a sud.


E773

La ruta europea E773 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Popovica (Bulgària) i finalitza a Burgàs (Bulgària). Té una longitud de 230 km. Té una orientació d'oest a est.


E803

La ruta europea E803 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Salamanca (Espanya) i finalitza a Sevilla (Espanya). Té una longitud de 470 km. Té una orientació de nord a sud.


E842

La ruta europea E842 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Nàpols (Itàlia) i finalitza a Canosa di Puglia (Itàlia). Té una longitud de 170 km. Té una orientació d'oest a est.


E852

La ruta europea E852 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Ohrid (Macedònia del Nord) i finalitza a la frontera albanesa. Té una longitud de 30 km. Té una orientació d'est a oest.


E871

La ruta europea E871 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Sofia (Bulgària) i finalitza a Kumanovo (Macedònia del Nord). Té una longitud de 170 km. Té una orientació d'est a oest.


E002

La ruta europea E002 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Alyat (Azerbaidjan) i finalitza a Sadarak (Azerbaidjan), passant per Armènia. Té una longitud de 540 km. Té una orientació d'oest a est.


E004

La ruta europea E004 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Khizilordà (Kazakhstan) i finalitza a Bukharà (Uzbekistan). Té una longitud de 54 km. Té una orientació de nord a sud.


E016

La ruta europea E016 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Zapadnoe (Kazakhstan) i finalitza a Astanà (Kazakhstan). Té una longitud de 490 km. Té una orientació de nord a sud.


E575

La ruta europea E575 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Bratislava (Eslovàquia) i finalitza a Győr (Hongria). Té una longitud de 95 km i una orientació de nord a sud.


Hot Doc

Hot Doc és una revista grega, fundada a l'abril de 2012 pel seu propietari i editor Kostas Vaxevanis.

El 28 octubre de 2012, es va publicar un nombre especial que contenia una llista amb al voltant de 2.000 noms que afirmava ser el contingut de la llista Lagarde. L'endemà, Vaxevanis va ser arrestat amb relació a la seva publicació. El judici Vaxevanis va començar l'1 de novembre, i va acabar el mateix dia amb una absolució.


Sis dies de Breslau

Els Sis dies de Breslau era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria al Pavelló del Centenari de Breslau, quan aquesta ciutat pertanyia a Alemanya. La seva primera edició data del 1921 i va durar fins al 1931.


Sonates per a violí núm. 5-10 (Mozart)

La sèrie de Sonates per a violí núm. 5-10, K. 10-15, consta de sis obres compostes per Wolfgang Amadeus Mozart a la fi de l'any 1764, a Londres; això succeí en el transcurs del gran viatge de la família Mozart per Europa. Van ser encarregats per la reina consort del Regne Unit, Carlota de Mecklenburg-Strelitz, el 25 d'octubre i les obres li van ser dedicades el 18 de gener de 1765. Foren publicades com a Op. 3 de Mozart.

Són sonates per a teclat amb acompanyament de violí o flauta. Alguns manuscrits inclouen una part de violoncel com a acompanyament, en què aquest instrument dobles les notes principals que interpreta la mà dreta en el teclat. A causa d'això, hi ha certa ambigüitat sobre si s'han de classificar aquestes obres com sonates per a violí, sonates per a flauta o trios amb teclat.

És probable que les obres rebessin la influència d'una sèrie de sonates amb la mateixa instrumentació de la Op. 2 de Johann Christian Bach, que en aquell temps era el professor de música de la reina. J. C. Bach va fer amistat amb el petit Mozart i va esdevenir una de les principals influències musicals en els inicis com a compositor.

Les tonalitats i els moviments de cada sonata són els següents:
* "Sonata per a violí núm. 5 en si bemoll major", K. 10.
:Consta de tres moviments:

# "Allegro"
# "Andante"
# "Menuetto I i II"

* "Sonata per a violí núm. 6 en sol major", K. 11.
:Consta de tres moviments:

# "Andante"
# "Allegro"
# "Menuetto (da capo Allegro)"

* "Sonata per a violí núm. 7 en la major", K. 12.
:Consta de dos moviments:

# "Andante"
# "Allegro"

* "Sonata per a violí núm. 8 en fa major", K. 13.
:Consta de tres moviments:

# "Allegro"
# "Andante"
# "Menuetto I - II"

* "Sonata per a violí núm. 9 en do major", K. 14.
:Consta de tres moviments:

# "Allegro"
# "Allegro"
# "Menuetto I - Menuetto II" i carilló

* "Sonata per a violí núm. 10 en si bemoll major", K. 15.
:Consta de dos moviments:

# "Andante maestoso"
# "Allegro grazioso"


Partició dels Alps

La Partició dels Alps és una classificació de la cadena alpina adoptada l'any 1924 amb motiu del IX Congrés Geogràfic Italià i oficialitzada l'any 1926. Les subdivisions dels Alps van ser establertes sobre la base del document "Noms i límits dels grans sectors del Sistema Alpí" "(Nomi e limiti delle grandi parti del Sistema Alpino)."

La divisió principal individualitza tres grans sectors: "Alps occidentals", "Alps centrals" i "Alps orientals", subdividides a la vegada en 26 seccions i 112 grups. Per a facilitar la memorització de la seqüència de les seccions que formen la divisòria d'aigües principal, s'utilitzava a les escoles elementals al frase: "MA COn GRAn PENa LE RE-CA GIÙ"


Shawn Mendes

Shawn Peter Raul Mendes -conegut com a Shawn Mendes- "(8 d'agost de 1998, Toronto, Ontàrio, Canadà)" és un cantautor canadenc. Amb el seu "Shawn Mendes EP" i el seu primer single "Life of the Party", ha vist l'augment d'èxit comercial com a cantant, compositor i artista de gira. És l'artista més jove a debutar en el top 25 amb una cançó en la llista Billboard Hot 100, amb una edat de 15 anys, 11 mesos i 4 dies.

Mendes es va criar a Pickering, una ciutat de Toronto. Començà a publicar vídeos cantant (versions) en l'aplicació popular Vine el 2013 i va tenir milions de visites i seguidors en qüestió de mesos, arribant a ser molt conegut pels sis segons d'interpretacions de moltes cançons populars. El mànager d'artistes, Andrew Gertler va descobrir Shawn Mendes al gener del 2014, portant-lo a Island Records, amb qui finalment va signar un contracte i va llançar el seu primer single "Life of the Party" al juny de 2014.

Abans de la seva signatura, Shawn Mendes va realitzar una gira com a membre del MagCon Tour al costat d'altres joves artistes i sensacions dels mitjans socials: Nash Grier, Cameron Dallas, Jack Johnson, Jack Gilinsky (formant un duet conegut com a Jack&Jack), Matthew Espinosa, Aaron Carpenter, Carter Reynolds, Taylor Caniff. Mendes també va estar en una gira nacional amb Austin Mahone com un acte d'obertura (com "Fifth Harmony", "The Vamps", i altres) i va llançar el seu EP a principis de juliol, amb un àlbum que va sortir a finals de 2014. Després de diversos singles, Shawn va treure el seu disc debut anomenat "Handwritten" que en el mercat anglès va sortir el 27 i 28 d'abril. El seu primer àlbum es va estrenar el dia 13 d'abril (2015), amb una versió normal, una "deluxe" i, més endavant, una "revisited". En el seu àlbum "Handwritten" hi ha dues col·laboracions: "Air" amb Astrid S. i "I Know What You Did Last Summer" amb Camila Cabello. Més tard, va treure el seu segon àlbum, "Illuminate", el 23 de setembre de 2016.


Julian Radulski

Julian Radulski (en búlgar: Юлиян Радулски; Plòvdiv, 24 de maig de 1972 - 16 de febrer de 2013) fou un jugador d'escacs búlgar, que va tenir els títols de Mestre Internacional des de 2001 i de Gran Mestre des de 2004.

El seu més elevat Elo fou de 2606 al novembre de 2010.


Tirrena-Adriàtica 1972

La Tirrena-Adriàtica 1972 va ser la 7a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en cinc etapes, la darrera d'elles en dos sectors, entre el 13 i el 17 de març de 1972, amb un recorregut total de 884 km.

El vencedor de la cursa fou el belga Roger de Vlaeminck (Dreher), que s'imposà en la general per tan sols 12 segons sobre el segon classificat, el suís Josef Fuchs (Filotex), gràcies a la victòria en la darrera etapa, una contrarellotge individual. El suec Thomas Pettersson (Ferretti) acabà en tercera posició. Aquesta victòria de De Vlaeminck serà la primera de les sis que aconseguirà de manera consecutiva en aquesta cursa i que el converteixen en el ciclista amb més triomfs a la Tirrena-Adriàtica.


Maksim Túrov

Maksim Túrov (en rus: Максим Туров; nascut el 7 de desembre de 1979), és un jugador d'escacs rus, que té el títol de Gran Mestre des de 1999.

A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2020, hi tenia un Elo de 2565 punts, cosa que en feia el jugador número 59 (en actiu) de Rússia. El seu màxim Elo va ser de 2667 punts, a la llista de maig de 2012 (posició 87 al rànquing mundial).


Jade Ramsey

Jade Nicole Ramsey, coneguda simplement com a Jade Ramsey, (Bournemouth, Dorset, Anglaterra, 10 de febrer de 1988) és una actriu anglesa, coneguda sobretot pel seu paper a la sèrie televisiva de Nickelodeon, "La Casa d'Anubis", en la qual interpretava la Patricia Williams.


John Palliser

John Palliser (29 de gener de 1817 – 18 d'agost de 1887) va ser un geògraf i explorador nascut a Irlanda. Va dirigir l'expedició Palliser a Amèrica del Nord, Canadà.

Nascut a Dublin, era fill del Coronel Wray Palliser i germà del Major Sir William Palliser (1830-1882), tots ells eren descendants del Dr William Palliser, Arquebisbe de Cashel (1644–1726).

Des de 1839 fins a 1863, Palliser va servir en la Waterford Militia, arribant al rang de capità. Va ser nomenat High Sheriff of County Waterford per a 1844–45. Durant una expedició de caça a la British North America el 1847, Palliser va escriure "Solitary Rambles and Adventures of a Hunter in the Prairies", publicat el 1853. Tornà a la British North America per dirigir l'expedició a la British North American Exploring Expedition, on viatjaren per regions de l'oest sense haver estat encara cartografiades entre els anys 1857 i 1861. Va fer la delimitació topogràfica de la frontera entre els Estats Units i el Canadà des del Llac Superior a la costa de l'Oceà Pacífic. Va ajudar a l'astrònom Thomas Blakiston de la Royal Artillery, al botànic Eugène Bourgeau i al geòleg Dr James Hector.

El 1859 Palliser va rebre el premi "Patron's Gold Medal" de la Royal Geographical Society per les seves investigacions a les Rocky Mountains. Tornà a Irlanda el 1862 i va presentar els seus descobriments al Parlament britànic.

Va opinar, de manera errada, que no era possible l'agricultura al Triangle de Palliser del Canadà per tenir massa aridesa. Tanmateix durant la secada del Dust Bowl aquesta zona va resultar devastada.
L'any 1869 va viatjar a l'illa àrtica de Rússia de Novaya Zemlya amb el seu germà, Frederick Palliser a bord del vaixell "Sampson.


Edoardo Perelli

Edoardo Perelli (Milà, 1842 - Capriano, 1885) fou un compositor italià.

Se li deuen les òperes "La Martire", estrenada a Florència el 1869; "Viola Pisani", representada per primera vegada en La Scala de Milà el 1873, "Marion Delorme", i entre les altres produccions i figuren una missa a 4 veus i orgue, 12 melodies basades en poesies de Heine, sis madrigals, obres per a piano, balls, etc., composicions que va fer imprimir; també és autor de l"'Himne a la Indústria", executada a Milà el setembre de 1871 per a festejar l'aniversari de l'entrada de les tropes italianes a Roma.

Perelli també s'ocupà en treballs de crítica havent col·laborat en diversos diaris, entre ells en la "Gazzetta Musicale" de Milà, en la signava els seus articles amb el pseudònim Edward.


Tractat de Mount Dexter

El Tractat de Mount Dexter fou signat el 16 de novembre de 1805 entre els choctaws (una tribu d'amerindis dels Estats Units) i el govern dels Estats Units. El tractat va cedir 4.142.720 acres (16.765 km²) de terres choctaw compresa entre el districte de Natchez de les conques del riu Tombigbee a Alabama, sobretot en l'actual Mississipí.


Percy Fletcher

Percy Fletcher (Derby comtat de Derbyshire, 12 de desembre de 1879 – 10 de desembre de 1932) fou un compositor anglès.

Va escriure quatre suites d'orquestra i altres diverses obres instrumentals, entre elles el poema simfònic "Treball i Amor", cors per a veus d'home amb acompanyament d'orquestra i sense, peces per a piano, una Sonata per a clarinet i piano, un Quartet de corda, una "Suite" per a quartet d'arc, una altra per a quintet amb piano, i altres moltes obres de caràcter menys elevat.


Aeroport Internacional de Riga

L'Aeroport Internacional de Riga és l'aeroport principal de Riga, la capital de Letònia. És l'aeroport més important dels Països bàltics i té vols directes a més de 80 destins a 30 països. Està situat al municipi de Mārupe i pertany al govern de Letònia. Serveix de hub per diverses companyies dels països bàltics. Va ser construït l'any 1973 i l'any 2014 van utilitzar-lo 4.814.073 passatgers.


Ponte das Barcas

El ponte das Barcas era un pont sobre el Douro que unia la ciutat de Porto (Portugal) amb Vila Nova de Gaia, construït a començaments del . Com en altres ciutats, se n'havien fet abans, provisionals per al pas de tropes, com al 997 per l'exèrcit d'Almansor, o al 1369, durant la guerra amb Castella. El 1806 es va inaugurar el ponte das Barcas projectat per Carlos Amarante, format per vint barques lligades entre si amb cables d'acer, que sostenien una passarel·la amb baranes. Les tres barques centrals es podien desplaçar per deixar pas als vaixells.

Aquest pont fou l'escenari de la tragèdia coneguda com el "desastre del Ponte das Barcas", durant les guerres napoleòniques. Napoleó Bonaparte va envair tres cops Portugal abans que es produís la Guerra del Francès enviant-hi tropes comandades per generals d'alt grau. Durant la segona invasió (1809) el mariscal Soult havia d'ocupar la ciutat del Porto. La ciutat estava en una situació caòtica: part de la població havia fugit, el bisbe António de São José de Castro s'havia aquarterat a la serra del Pilar, a l'altra banda del riu, i pels carrers s'havia produït una cacera de "jacobins", reals o imaginaris. Els emissaris enviats per Soult foren maltractats. Els francesos, doncs, van assaltar la ciutat i milers de persones s'aplegaren a la Ribeira per fugir pel ponte das Barcas. La situació es va agreujar quan el bisbe va ordenar disparar les bateries de la serra del Pilar contra la ciutat, causant una gran mortaldat, no de francesos sinó dels habitants que volien fugir. El pànic va provocar una allau al pont amb milers de persones que van caure al riu, vestides i carregades, i que van morir ofegades. No està clar si el pont es va enfonsar per excés de pes o si algú havia desenganxat les barques centrals per impedir el pas dels francesos, amb el resultat que els fugitius que empenyien per accedir al pont provocaren la caiguda dels que s'hi trobaren bloquejats.

Un cop conquerida la ciutat, el francesos el van refer, però el van destruir quan la van desocupar 45 dies després. Va ser reconstruït de nou, però durà poc, ja que el 1846 fou substituït per un pont penjant, que al seu torn fou reemplaçat pel famós pont de Lluís I.


Txervónets

Els Txervónets (en rus: "черво́нец", plural: "червонцы") van ser l'antiga unitat monetària de l'Imperi Rus i la Unió Soviètica. En els temps diversos, els txervónets van ser iguals a una suma diferent al ruble. El nom va ser derivat de "червонное золото", que en rus es refereix a or pur que té un to vermellós. Des del segle XIX la paraula txervónets s'usa a més a més popularment per referir-se a un bitllet de valor 10 unitats monetàries, ja siguin rubles russos, dòlars, euros, etc.

Abans del regne de Pere I de Rússia els txervónets van ser el nom per a diverses monedes d'or estrangeres que circulaven a Rússia, la majoria ducats i sequins alemanys. L'any 1701 les primeres monedes d'or, txervónets, van ser introduïdes amb la mateixa massa (3,47 g) i aliatge (.986) que el ducat. Els txervónets van ser usats fins al 1757 quan van ser desplaçats pel ruble d'or (amb menor aliatge) i falsificacions del ducat holandès, el qual va proveir completament una necessitat al comerç de les monedes d'or.

El 1922 el govern Soviètic va introduir una nova denominació amb el nom de txervónets per parar la hiperinflació i refrenar a l'estàndard dels diners durant la guerra civil russa. Durant aquest temps diverses denominacions van circular, per exemple el ruble imperial, kerenki, sovznaki, etc. Les monedes d'or van ser molt usades (8,6 g..900 aliatge) a les borses d'acció estrangera. Els txervónets van fer la NEP possible i abans de la industrialització el seu valor va pujar a 10 rubles, i la producció de monedes d'or va cessar.

El 1937, el retrat de Lenin va aparèixer als bitllets de txervónets. Van ser suspesos en acabat la reforma monetària el 1947. Una llarga porció de txervónets d'or van ser usats novament abans i després dels Jocs Olímpics d'estiu de 1980 com a records i operacions de comerç.


Federico Montaner Canet

Federico Montaner Canet (Pamplona, 1874 - Sant Sebastià, 1938) va ser un militar i cartògraf espanyol. Va participar en la revolta militar contra la II República que va donar origen a la Guerra Civil espanyola, i va ser membre de la Junta de Defensa Nacional que va assumir la Prefectura de l'Estat del bàndol revoltat durant el conflicte.


Germán Gil y Yuste

Germán Gil y Yuste (València, 30 de maig de 1866 - Madrid, 14 d'agost de 1948) va ser un militar espanyol que va col·laborar amb el cop militar que va intentar enderrocar la II República i que va desencadenar la Guerra Civil espanyola. Va ocupar, després del conflicte, diversos càrrecs del Governo del General Franco.


Francesco Feo

Francesco Feo (Nàpols, 1691 - Nàpols, 28 de gener de 1761) fou un compositor italià. Oncle del també compositor Gennaro Manna.

El 1704 comença els estudis musicals al conservatori de Santa Maria della Pietà de Nàpols, sota la guia de Nicola Fago, i tenint com a company d'estudis a Leonardo Leo, i acabà el seu aprenentatge el 1712. Es poc probable que més tard anés a Roma per a perfeccionar-se amb Pitoni, com diu la tradició. El 1713 s'estrenà al teatre "San Bartolomeo" de Nàpols la seva primera òpera, "L'amor tirannico", que assolí gran èxit, així com el seu segon treball, "El martiri de Santa Catalina", que fou executada l'any següent, tant en el "Conservatorio de la Pietà dei Turchini" com el Palau Reial. La acollida inicial li obrí al músic les portes d'una intensa i afortunada carrera de compositor d'obres vocals i dramàtiques i li foren encarregats treballs teatrals des de diverses ciutats d'Itàlia i de l'estranger.

A Roma s'estrenaren, entre altres, les òperes "Ipermestra" (1728), "Andromaca)" (1730), els interludis "Don Chisciotte della Mancha e Coriandolo speciale" (1726) i l'oratori "Ruth" (1943), a Torí s'escenificaren les òperes "Arianna" el 1728 i "Arsace" (1740); A Bolonya i Gènova els oratoris "San Francesco di Sales" (1728), i "Gesú adorato dai Rei magi" (1737); a Praga, un altra oratori, "La destrucció de l'exèrcit dels Cananeus" (1739); a Madrid, finalment es representaren les dues serenates "Polinice" (1737) i "Oreste" (1738), una en ocasió del casament del rei Carles III amb Maria Amàlia de Saxónia, i l'altra per a festejar l'aniversari de Felip V.

També es gran el nombre de treballs que van veure la llum en el seu Nàpols natal: és òperes "La forza della virtù" (comèdia per musica, llibret de Francesco Antonio Tullio, 1719, "Teuzzone" (drama, llibret d'Apostolo Zeno, 1720, l'interludi "Li vedovo" (1729), i els preparatius per l'òpera "Li castello d'Abbiate" de L. Leo (1734); els oratoris ("San Giovanni", 1715), i "Li genere umano in catene" (1731). Fou professor del conservatori de Sant Onofrio (1723-1739) i al dels Poveri di Gesù Cristo (1739-1743). Va obrir una escola de cant que influí sobre l'estil operístic de l'època.


El Secretari d'Estat i del Despatx Universal va ser un càrrec institucional que va funcionar durant la monarquia absolutista borbònica, però que tenia els seus origen en el secretari del Despatx Universal creat el 1621 com a càrrec de confiança del monarca o el "valido" per controlar la documentació que havia de passar per la taula del rei. Exercia funcions directives del poder executiu per delegació directa i sota la confiança del monarca, que no per això deixava de concentrar tots els poders com a monarca absolut. Instaurats amb l'adveniment de la Casa de Borbó personificada en Felip V, el sistema de Consells de la Monarquia d'Espanya -règim polisinodial- fou minoritzat (a excepció del Consell de Castella) i la Secretaria d'Estat i del Despatx esdevingué la institució que assumí la major preeminència en la nova estructura governativa. Instaurada com a "Secretaria del Despatx Universal" primer, llavors des del 1705 desdoblada en dos, i des de 1714 en quatre (Estat, Hisenda, Justícia i una en conjunt per a Guerra, Marina i Índies).

En la monarquia absoluta la seva figura era en certa manera comparable al que posteriorment representaria el President del Consell de Ministres, càrrec que equival al de Primers Ministres i que també s'anomena President del Govern. En alguna ocasió, els secretaris d'Estat han estat denominats Primers Ministres, Ministres d'Estat, o Ministres Plenipotenciaris; històricament ocuparen una posició equivalent a les dels Privats durant el govern de la Casa d'Àustria, per bé que aquests no eren càrrecs institucionalitzats.