Gneu Bebi Tàmfil

Gneu Bebi Tàmfil (en ) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Bèbia, i era de la família dels Tàmfil.

Va ser tribú de la plebs l'any 204 aC i va portar a judici als censors sortints Marc Livi Salinator i Gai Claudi Neró per la manera irregular en què havien complert els deures del seu càrrec. Però el Senat, tot i que no estava content amb els acusats, el va obligar a retirar l'acusació pel principi de no responsabilitat dels censors.

L'any 199 aC va ser pretor i va rebre el comandament de les legions del cònsol de l'any anterior Gai Aureli Cotta que estaven estaciones a la rodalia d'Ariminium, amb instruccions d'esperar l'arribada del nou cònsol Luci Corneli Lèntul. Però Tàmfil, ansiós per obtenir glòria, va fer una incursió al país dels ínsubres i va ser derrotat amb fortes pèrdues. Quan va arribar Lèntul, li va ordenar abandonar la província i el va enviar a Roma en desgràcia. L'any 186 aC va ser un dels "triumviri coloniae deducendae" encarregats de fundar dues colònies i el va ser cònsol amb Luci Emili Paul·le i junts van lluitar contra els lígurs amb èxit. A l'any següent va obtenir Ligúria com a procònsol.


Chicha, Tato y Clodoveo, de profesión sin empleo és el títol d'una sèrie de còmic dibuixat per Francisco Ibáñez Talavera que narra les aventures dels tres protagonistes (Chicha, Tato i Clodoveo). Van aparèixer per primera vegada l'any 1986, a la portada del número 1 de la revista "Guai!", propietat de l'editorial Ediciones Junior S.A. . Aquestes històries recollien molts trets dels personatges de l'autor de l'Editorial Bruguera (i fins i tot apareixen ells com a secundaris). El còmic va ser traduït a l'alemany i criticava la situació social i econòmica espanyola de l'època en clau d'humor.


Stella Alpina

La Stella Alpina (SA) és un partit polític democristià i centrista actiu a la Vall d'Aosta. El seu secretari és Rudi Marguerettaz.


Iúlia Timoixenko

Iúlia Volodímirivna Timoixenko (en ucraïnès: Ю́лія Володи́мирівна Тимоше́нко AFI ˈjulijɑ wɔlɔˈdɪmɪriwnɑ tɪmɔˈʃɛnkɔ) (27 de novembre de 1960) és una política ucraïnesa que va ser en dues ocasions primera ministra d'Ucraïna. És la líder del partit Unió Panucraïnesa "Pàtria" (Всеукраї́нське об'є́днання «Батьківщи́на», transcrit: Vseukraïnske obiédnannia "Batkivsxina") i del Bloc Iúlia Timoixenko.

Abans de ser la primera dona a arribar al càrrec de primera ministra d'Ucraïna, Timoixenko va ser una líder clau de la Revolució taronja. En aquest període, alguns mitjans de comunicació occidentals la van anomenar la "Joana d'Arc" de la revolució.

Abans de començar la carrera política, Iúlia Timoixenko havia estat una reeixida i controvertida empresària de la indústria gasista. Timoixenko va ser primera ministra, en un primer període, entre el 24 de gener del 2005 i el 8 de setembre del mateix any. A les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2006 el seu bloc polític va restar en segon lloc. El 18 de desembre del 2007 va ser elegida primera ministra, càrrec que va ocupar fins al 3 de març del 2010, que va ser destituïda.

Des del maig del 2010, es van obrir diverses causes penals contra Timoixenko. L'11 d'octubre del 2011, un tribunal ucraïnès la va condemnar a set anys de presó, després de declarar-la culpable d'abús de poder en relació a l'afer de la disputa gasista amb Rússia. La condemna fou vista com a "justícia aplicada de manera selectiva per motivacions polítiques" per part de la Unió Europea i altres organitzacions internacionals.

El 22 de febrer del 2014 la Rada Suprema n'ordena l'alliberament immediat. A la sortida de l'hospital de Khàrkiv on era reclosa, anuncià que tenia intenció de presentar-se a les següents eleccions presidencials, la qual cosa va confirmar posteriorment, el 29 de març, en rebujtar una candidatura unitària proposada per l'empresari Petró Poroixenko.


Cantant sota la pluja

Cantant sota la pluja (títol original en anglès "Singin' in the Rain") és un clàssic cinematogràfic del gènere de la comèdia musical estrenada als Estats Units el 27 de març de 1952.


Tomás Caballero Pastor

Tomás Caballero Pastor (Alfaro, La Rioja, 25 de febrer de 1935 - Pamplona, 6 de maig de 1998) va ser un sindicalista i polític navarrès d'Unió del Poble Navarrès. Va viure la seva infància a Tudela. Als 18 anys comença la seva vida professional a Iberdrola, i dos anys després és traslladat a Pamplona. En 1963, presideix el Sindicat Sectorial de l'Energia i en 1967 és escollit President del Consell de Treballadors de Navarra, càrrec que ocupa fins a 1974, en una candidatura alternativa a l'oficial i donada suport pel seu sindicat, Unió Sindical Obrera, i per Comissions Obreres, que per aquell temps practicaven una estratègia d'infiltració en l'estructura del Sindicat Vertical franquista.

Entra en la vida política en 1971 com a regidor de l'Ajuntament de Pamplona en el bloc dels anomenats regidors "socials". En 1976 assumeix l'ajuntament accidental fins a mitjans de 1977, data en la qual dimiteix per a presentar-se a les primeres eleccions generals pel Front Navarrès Independent, partit que va fracassar en les seves aspiracions. Com fet destacable, durant el seu ajuntament es va procedir a hissar la ikurriña, recentment legalitzada, al costat de la resta de banderes oficials. Després del fracàs del Front Navarrès Independent, abandonà la política activa durant uns anys i seguí lligat al sindicalisme independent d'inspiració cristiana (a través d'Unió Sindical Obrera) fins a 1987. En 1986 es presenta com candidat en les llistes del Partit Reformista Democràtic, sense obtenir resultats destacats.

En 1984 és elegit president de la societat esportiva-cultural Oberena, funció que ocupa durant deu anys, fins a 1994. En 1995 torna a l'Ajuntament de Pamplona com a independent en les files d'Unió del Poble Navarrès, convertint-se en portaveu del grup municipal, després de la marxa del llavors portaveu, Santiago Cervera, al Govern de Navarra. El 6 de maig de 1998, morí víctima d'un atemptat terrorista d'ETA quan sortia per a anar a treballar al seu despatx municipal. El seu trasllat i soterrament van suposar, juntament amb els actes contra l'assassinat de Miguel Ángel Blanco, una de les majors manifestacions de duel de la història de Pamplona, provocant entre molts ex companys veterans d'acció política de la transició democràtica espanyola que estaven situats en l'òrbita i militància d'Herri Batasuna (com l'exregidor d'HB José Antonio López Cristobal, Patxi Zabaleta o Miguel Angel Muez) una forta reacció de condemna contra ETA i, en molts casos, una ruptura total amb HB i ETA.

Tomás Caballero estava casat i tenia cinc fills. Un dels seus fills, Javier Caballero, va ser degà del Col·legi d'Advocats de Pamplona i és actualment vicepresident segon i conseller de justícia del Govern de Navarra de UPN. Una altra de les seves filles, Mar Caballero Martínez fou escollida al Senat dins les llistes d'UPN-PP a les Eleccions generals espanyoles de 2008.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Bosc del Palatinat

El Bosc del Palatinat (en alemany "Pfälzerwald") és una zona muntanyosa al sud-oest d'Alemanya, a la regió del Palatinat a l'estat de Renània-Palatinat. El parc natural ("Naturpark") del "Bosc del Palatinat" ocupa 1771 km², aproximadament una tercera part del Palatinat. Juntament amb la part nord de la serralada dels Vosges, a França, forma la reserva de la biosfera de Pfälzerwald-Vosges du Nord de la UNESCO. Aquesta reserva de la biosfera és una de les més grans d'Europa.


Francesc Ribera i Toneu

Francesc Ribera i Toneu (Berga, 26 de juny de 1967), també conegut amb el sobrenom de «Titot», és un músic i polític català, cantant de Brams i de Mesclat, així com militant de la Candidatura d'Unitat Popular (CUP) de Berga i regidor del seu Ajuntament des de 2011 fins 2019. També ha estat cantant de Dijous Paella i d'Aramateix. També se'l relaciona amb un artista anònim autoanomenat Josep Maria Cantimplora.

És autor dels assaigs "Entestat en la independència: raons de la meva militància a la CUP" (Ara Llibres, 2008) i dels llibres "Història de Catalunya al revés" (juntament amb Jordi Creus, 2012) i "L'assassinat de Guillem de Berguedà" (2015). En les seves lletres i en les seves declaracions ha estat sempre molt crític amb la qualitat de la democràcia a l'Estat Espanyol.

L'any 2003 va treure el disc "Guillem de Berguedà", en el qual hi ha la versió traduïda i musicada de l'obra del trobador. En aquest disc hi col·laboren artistes d'arreu dels Països Catalans, com Xavi Sarrià (Obrint Pas), Feliu Ventura, Josep Thió (Sopa de Cabra), Roger Mas, Jaume Arnella, Manel Camp, Biel Majoral, Joan Reig (Els Pets) o Miquel Gil, entre molts d'altres.

A finals del 2008 surt publicat el llibre/cd "Onze Nadals i un Cap d'any", projecte encapçalat per en Francesc Ribera juntament amb l'Albert Vila i el Marc Serrats, anomenats Poetristes. El llibre conté una sèrie de poemes escrits per en J.V. Foix i il·lustracions del Dalí, Guinovart, Mompou... entre d'altres. Al CD es poden escoltar els poemes musicats pels Poetristes.

El desembre de 2009, al Teatre Principal de Palma (Mallorca), es presentà l'obra "Protocol Estendard" amb el guió i direcció d'en Titot. Així mateix aprofità l'estada a Palma per a presentar amb la resta del grup el que seria la Gira 2010 de Brams, que tornaren als escenaris per a celebrar els 20 anys de la creació del grup berguedà.

Com a glosador ha estat coronat "Rei de nyacres" en dues ocasions (2006 i 2009) a la Trobada de cantadors d'Espolla.

L'any 2013 va ser promotor i creador, a l'empara de l'Associació Voltor, de l'emissora de ràdio Ona Mediterrània de Mallorca, projecte del qual es va desvincular un cop enllestits els preparatius per a la posada en marxa.

L'any 2015 va publicar la novel·la històrica "L'assassinat de Guillem de Berguedà".

A les eleccions municipals celebrades el 22 de maig de 2011 fou escollit regidor al consistori de Berga (Berguedà). Titot ocupà el tercer lloc de la llista de la Candidatura d'Unitat Popular (CUP), formació que aconseguí tres representants en aquells comicis, restant a l'oposició. El maig de 2015 la CUP va guanyar les eleccions municipals a Berga i des d'aleshores Francesc Ribera va formar part de l'equip de govern de l'Ajuntament, del qual en va ser 2n Tinent d'Alcalde i regidor d'Hisenda, Governació i Promoció Econòmica.

En les eleccions municipals del 26 de maig de 2019 ja no va es va presentar a la candidatura i, per tant va abandonar l'Ajuntament. El resultat més destacat de la seva acció va ser al capdavant de la Regidoria d'Hisenda, aconseguint en quatre anys una reducció del deute municipal del 40% (de 20 milions a 12) sense augmentar cap impost.


800 balas

800 balas Protagonitzada pels actors Sancho Gracia i Carmen Maura, es basa en una idea original del propi director que va sorgir després d'assistir a un espectacle per a turistes a Almeria.

Presentada al Festival de Cinema Fantàstic de Sitges de 2002, la pel·lícula és una comèdia homenatge als Spaghetti western rebatejats com a Marmitako Westerns pel propi director.


Luis Ramírez

Luis Ramírez (Madrid; 1968 - 30 d'abril de 2004), director artístic espanyol i impulsor del teatre musical a Espanya. Titulat en Enginyeria de Camins i Ports, va començar la seva relació amb el món del teatre arran de la rehabilitació del Teatro Lara l'any 1996 i fundar la productora "Pigmalión".

Va morir l'any 2004, a causa de càncer de còlon a l'edat de 39 anys. Estava casat i amb tres filles, i la seva capella ardent va ser instal·lada en el Tanatori-Cementiri de La Paz.


Pacte de silenci

Pacte de silenci (en anglès original," The Company You Keep") és una pel·lícula nord-americana, un thriller de 2012 dirigida i protagonitzada per Robert Redford. Altres protagonistes són Shia LaBeouf, Julie Christie i Susan Sarandon.

El títol original es pot traduir literalment com "La companyia que mantens" i de manera figurativa, "Digues-me amb qui camines", relacionat amb un refrany en anglès anàleg al famós: "Digue'm amb qui vas, i te diré qui ets". Amb un pressupost d'uns 2 milions de dòlars, va ingressar 5,1 milions de dòlars als Estats Units i al Canadà, i les vendes exteriors van arribar als 14,5 milions de dòlars.


Volta a l'Algarve 2019

La Volta a l'Algarve 2019 fou la 45a edició de la Volta a l'Algarve. La cursa es disputà entre el 20 i el 24 de febrer de 2019, amb un recorregut de 778,6 km repartits en un cinc etapes, una d'elles contrarellotge individual. La cursa formà part de l'UCI Europa Tour 2019, en la categoria 2.HC.

El vencedor final fou l'eslovè Tadej Pogačar (UAE Team Emirates), amb 14 segons sobre el danès Søren Kragh Andersen () i 21 sobre el neerlandès Wout Poels ().


Frederic Zégierman

Frederic Zégierman (o en francès "Frédéric Zégierman"; París, 1962) és un geògraf occità originari del parçà del Castanhau (Alvèrnia). Actualment viu a Valença. Va publicar el 1999 "Le Guide des pays de France" (edicions Fayard, dos volums), el primer atles que mostra un panorama gairebé complet dels parçans d'Occitània.

Per altra banda Zégierman és l'autor de nombrosos llibres sobre geografia francesa. La seva obra s'ha fet servir per a establir els 45 mapes Michelin de la sèrie "Local" (1999/2011). També ha publicat obres i ha contribuït a internet sobre la gastronomia francesa.


Pedro María Ureña

Ureña, oficialment Pedro María Ureña, és un dels 29 municipis de l'estat Táchira, a l'oest de Veneçuela. La seva capital és la ciutat d'Ureña. Té una extensió de 177 km² i la seva població en el 2017 era de 51.985 habitants.

Cap el 1530, 4 anys després de la mort de Diego Colón, una petita part de la vall de l'actual ciutat d'Ureña estava habitada pel poble indígena La Murchibila integrat per l'assentament Els Cucoraques, situats als voltants de l'actual Aguas Calientes.

El 5 de desembre de 1851 la Diputació Provincial de Mèrida va erigir la Parròquia Civil d'Ureña en la Jurisdicció del Cantón de San Antonio del Táchira amb els caserius anomenats San Juan del Llano Táchira, Los Quemados, Sábana Larga i La Mulata. El dia 16 de febrer del 1852 fou erigida com a Parròquia Eclesiàstica i es va organitzar el primer poblat en el lloc denominat San Juan del Llano Táchira (avui Plaza Vieja). Aquest primer poblat va ser destruït completament pel Terratrèmol de Cúcuta del 18 de maig de 1875 i reconstruït posteriorment amb el nom d'Ureña en el lloc denominat Los Quemados.

Pedro María Ureña és Municipi des del 5 de desembre de 1972.


Pilar d'Almenara

El Pilar d'Almenara és una muntanya de 459 metres situada al capdamunt de la serra d'Almenara, al poble d'Almenara Alta, pertanyent al municipi d'Agramunt, comarca de l'Urgell. Al cim, s'hi pot trobar una torre cristiana anomenada també Pilar d'Almenara i un vèrtex geodèsic ("referència 263108001").

Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.


Joan d'Enghien

Joan d'Enghien (en neerlandès "Johan van Edingen)" ([nascut (?) - mort a Opheilissem el 23 d'agost de 1281) fou bisbe de Tournai de 1267 al 1274 i príncep-bisbe del principat de Lieja del 28 de juliol de 1274 fins a la seva mort.

Joan pertanyia a la casa d'Enghien, una vella família noble originària dels comtats d'Hainaut i de Flandes. Joan era el fill del comte Sohier III d'Enghien i d'Alix de Zottegem.

El papa Gregori X i Rodolf I del Sacre Imperi Romanogermànic van sostenir la seva candidatura després de la deposició d'Enric de Gueldre. El tercer estat de la ciutat de Lieja va querellar-se amb l'administració bisbal arrel d'un decret imperial que va exemptar el clericat de certes taxes.

Durant el seu regne la Guerra de la Vaca va esclatar. Segons la llegenda, aquesta guerra va començar després d'un fet anodí, el robatori d'una vaca al camp de Ciney al principat i transportada a Andenne, al comtat de Namur, tot i que les causes n'eren més complexos. En va seguir una guerra de venja i revenja durant la qual uns quinze mil persones van perir i un gran nombre de pobles i castells van incendiar-se al Brabant i el Namur, el principat de Lieja i el Luxemburg. A la fi, el rei de França, Felip III va haver d'arbitrar per a terminar el conflicte. El fet que el comtat de Namur depenia del bisbat de Lieja per a les afers religiosos va complicar la situació i causar moltes disputes territorials i altres. Joan d'Enghien va morir abans de la conclusió del conflicte.

Hauria mort assassinat davant de l'abadia d'Opheilissem, prop de la ciutat de Tienen en circumstàncies poc clares. El seu predecessor destituït, Enric de Gueldre, l'hauria segrestat. Com que no va sostenir gaire els privilegis del capítol va refusar de sebollir-lo a la catedral de Sant Lambert. Uns anys més tard van nogensmenys decidir de transferir la seva despulla a la catedral.


Abd-ar-Rahman ibn Fàysal

Abd-ar-Rahman ibn Fàysal ibn Turkí Al Saüd —en àrab عبد الرحمن بن فيصل بن تركي آل سعود, "ʿAbd ar-Raḥmān b. Fayṣal b. Turkī Āl Saʿūd"; el nom també es transcriu Abdul Rahman— (1850-1928) va ser un membre de la Casa dels Saüd, el fill més jove de Fàysal ibn Turkí i pare d'Abd-al-Aziz ibn Saüd, el primer rei de l'Aràbia Saudita. Abd-ar-Rahman fou el darrer rei del segon estat saudita.

Quan en 1875 el seu germà Saüd ibn Fàysal va morir, Abd-ar-Rahman el va succeir. Tanmateix, en menys d'un any un altre germà, Abd-Al·lah ibn Fàysal, havia conquerit Riad i es va autoproclamar rei. En 1886 els germans d'Abd-Al·lah se sublevaren contra ell i Abd-ar-Rahman va recuperar Riad un cop més el 1889. Encara hi va haver més disputes entre els fills de Fàysal i Abd-ar-Rahman, de forma que aquest finalment es va exiliar al desert fins a l'ascensió d'Abd-al-Aziz, el seu fill, al tron.


Districte de Monthey

El Districte de Monthey és un dels 14 districtes del cantó suís de Valais. Està situat a la zona més oriental del cantó, amb una superfície de 255,1 km² i una població de 38221 habitants (cens de 2006). Té 9 municipis i el cap del districte és la ciutat de Monthey. És de llengua francesa.


55 Cancri c

55 Cancri c (abreviat 55 Cnc), també anomenat Rho Cancri c o HD 75732 c, és un planeta extrasolar que orbital al voltant de l'estrella nana groga 55 Cancri. Està situat a la constel·lació de Càncer, a estimadament 40,9 anys-llum de distància a la Terra. Forma part d'un sistema planetari, amb cinc planetes detectats fins ara.


Pedro Martínez Sánchez

Pedro Martínez Sánchez (Barcelona, 29 de juny del 1961), és un entrenador professional de bàsquet. La temporada 2016-2017 entrenà el primer equip del València Basket amb el qual es va proclamar campió de la lliga Endesa, per primera vegada en la història del club valencià, al guanyar el quart partit del playoff final davant el Real Madrid.


Friedrich Dollmann

Friedrich Dollmann (2 de febrer de 1882 - 30 de juny de 1944) va ser un general alemany durant la II Guerra Mundial, que serví notablement durant la fase inicial de la invasió aliada de Normandia.

Nascut el 1876, Dollmann s'allistà a l'Exèrcit Imperial Alemany. Durant la Primera Guerra Mundial serví a la 1a Brigada d'Artilleria de Camp Bavaresa, comandant un batalló. El 1917 passà a l'Estat Major de la 6a Divisió d'Infanteria Bavaresa. Continuà al Reichswehr després de la I Guerra Mundial, ocupant diversos càrrecs, comandant el IX Districte Militar entre 1935 i 1939 (també era el comandant del IX Cos d'Exèrcit).

Promogut a generaloberst poc després de l'inici de la II Guerra Mundial, se li atorgà el comandament del VII Armee durant la campanya de 6 setmanes contra França. Assignat a tasques d'ocupació, Dollmann restà la resta de la guerra a França supervisant la defensa de Bretanya i Normandia el 1944. Tot i esperar la invasió aliada a inicis de juny, Dollmann rebaixà les condicions d'alerta després de l'empitjorament de les condicions meteorològiques el 4 de juny.

Mentre que ell es trobava a uns jocs de guerra durant el 5 i 6 de juny, el seu comandament de Normandia patí moltes de les primeres baixes durant la invasió inicial. Dollmann seguí resistint l'atac aliat fins a la seva mort, que li arribà mitjançant un atac de cor el 30 de juny de 1944, després de saber que li esperava un consell de guerra després de la pèrdua de Cherbourg.


Marià Bassols de Climent

Marià Bassols de Climent (Figueres, 13 de desembre de 1903 - Barcelona, 20 d'octubre de 1973) fou un llatinista català, deixeble de Joaquim Balcells i Pinto.

Des del 1932 fou Catedràtic de Filologia Clàssica en la Universitat de Barcelona, i es va dedicar sobretot a l'estudi de la gramàtica i la fonètica del llatí, realitzant contribucions notables sobretot en el terreny de la sintaxi, on els seus llibres es van fer referència obligada en l'ensenyament d'aquesta llengua en el món hispànic en general.

Va pertànyer a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona des de 1948, i del 1960 fins a la seva mort dirigí el "Glossarium Mediae Latinitatis Cataloniae" per a la Institució Milà i Fontanals del CSIC, on el succeí Joan Bastardas i Parera. Va traduir la "Vida dels dotze cèsars" de Suetoni i les "Històries" de Tàcit per a la Fundació Bernat Metge.


Jaume Carner i Suñol

Jaume Carner i Suñol (Barcelona, 1925-7 de setembre de 1992) fou un financer català, nét de Jaume Carner i Romeu i d'Ildefons Sunyol i Casanovas, i cosí germà de Joan Reventós i Carner. Fou amic d'infantesa de Raimon Carrasco i Azemar i es casà amb María Lourdes Cabana, germana de Francesc Cabana i Vancells. També fou vocal del Cercle d'Economia el 1972-1974 i membre de la Societat Catalana d'Economia, filial de l'IEC Políticament, participà en la fundació el 1975 del Club Catalònia, però el 1976 es passà a UDC

Amb Jordi Pujol i Francesc Cabana participà en la fundació de Banca Catalana, de la que n'ocupà la presidència del Consell d'Administració entre 1959 i 1978, any en què fou substituït per Raimon Carrasco. El 1984 fou encausat amb 25 directius més de la Banca, el conegut com a Cas Banca Catalana, on fou acusat dels presumptes delictes d'apropiació indeguda, falsedat de document públic i mercantil i maquinació per alterar el preu de les coses. El març de 1990 l'Audiència de Barcelona va decretar el sobreseïment definitiu del sumari contra els antics consellers en no trobar indicis suficients de delicte, malgrat considerar que van poder dur a terme una gestió imprudent i fins i tot desastrosa.'.

També va ser conseller de la Compañía de Industrias Agrícolas, que el 1989 es fusionà amb Ebro Agrícolas, dins l'òrbita de KIO, i va ocupar llocs destacats en altres grans empreses, comLitho Formas Españolas, SA, artera, SA i Carburos Metálicos, representant els interessos del seu nucli familiar. Fou condecorat per François Mittérrand per haver fet una donació a la Sorbonne.


Estació d'Aragó

L'Estació d'Aragó, oficialment "Estació d'Aragón", és una estació de ferrocarril propietat dels Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i gestionada per Metrovalència al districte del Pla del Real, a la ciutat de València. L'estació pertany a les línies 5 i 7 i a la zona tarifària A.

És l'estació més propera a l'estadi Lluís Casanova. L'entrada principal es troba al centre i a la vora esquerra de l'avinguda d'Aragó, als números 15 i 26. Hi ha dos accessos més al carrer d'Amadeu de Savoia, als números 23 i 25.


Estació de Benimaclet

L'Estació de Benimaclet és una de les estacions del metro de València. Una part de l'estació és subterrània mentre l'altra, que serveix el tramvia (línia 4 i línia 6), és arran de terra. A més a més, MetroValencia hi té una de les seues oficines d'atenció al públic.


Jarno Trulli

Jarno Trulli (nascut el 13 de juliol del 1974 a Pescara, Itàlia) és un expilot italià de Fórmula 1 que es va retirar l'any 2011. Només ha aconseguit una única victòria en tota la seva trajectòria, al Gran Premi de Mònaco del 2004, on fou el primer pilot d'una altra escuderia en trencar la ratxa victoriosa de Ferrari en aquella temporada.

Jarno Trulli és catòlic practicant. En el Gran Premi de Bahrain del 2006, un dia després de la mort del papa Joan Pau II va lluir al seu casc un adhesiu en el qual es podia llegir ""Gràcies Papa"."


Al Pacino

Al Pacino (East Harlem, Manhattan, Nova York, 25 d'abril de 1940), nascut Alfred James Pacino, és un actor i director estatunidenc. És conegut pels papers de Michael Corleone a "El Padrí", de Tony Montana a "Scarface", de John Wortzik a "Dog Day Afternoon", de Frank Serpico a "Serpico", del Tinent Coronel Frank Slade a "Scent of a Woman", i de Roy Cohn a "Angels in America". Ha guanyat l'Oscar al millor actor el 1992 pel seu paper a "Scent of a Woman", després de 7 nominacions.


Zamora Club de Fútbol

El Zamora Club de Fútbol és un club de futbol de la ciutat de Zamora a Castella i Lleó.

Es fundà el 2 d'agost de 1969. Ocupà a la ciutat el lloc del desaparegut Atlético Zamora (1943-1964). El primer president fou Manuel Fidalgo Domínguez. El club debuta a Segona B la temporada 1978-79. Des d'aleshores ha combinat la Segona B amb la Tercera Divisió. Els anys 2001, 2003 i 2005 disputà el "play off" d'ascens a Segona A sense reeixir. El 2006 arribà a vuitens de final de la Copa del Rei, essent eliminat pel FC Barcelona (1-3 i 6-0).

L'Estadi Ruta de la Plata, inaugurat el 2002, substituí l'antic estadi de La Vaguada. El nou estadi té una capacitat per a 7.813 persones i unes dimensions de 104x70 metres.


Radiotelescopi d'Arecibo

El radiotelescopi d'Arecibo és un radiotelescopi astronòmic que està situat a Arecibo, Puerto Rico, al nord de l'illa. És administrat per la Universitat Cornell amb un acord de cooperació amb la National Science Foundation. L'observatori funciona amb el nom de "National Astronomy and Ionosphere Center" (NAIC) tot i que s'utilitzen oficialment ambdós noms. El radiotelescopi fou el major telescopi mai construït, fins a la inauguració del RATAN-600 (Rússia) amb la seva antena circular de 576 metres de diàmetre. Recull dades radioastronòmiques, aeronomia terrestre i radar planetaris per als científics de tot el món. Tot i que ha estat emprat per a diversos usos, la seva funció principal és l'observació d'objectes estel·lars.

El telescopi d'Arecibo destaca per la seva gran mida: el diàmetre de l'antena principal és de 305 metres, construït dins d'una depressió. L'antena convergent és la més gran i corbada del món, la qual cosa li aporta una gran capacitat de recepció d'ones electromagnètiques. La superfície de l'antena està formada per 38.778 làmines perforades d'alumini; cada una mesura aproximadament 1x2 m, suportades per un entramat de cables d'acer.

És una antena esfèrica (en oposició a antena parabòlica). Aquesta forma prové del mètode utilitzat per orientar el telescopi. L'antena és fixa, però el receptor de ràdio se situa en el seu punt focal per interceptar els senyals reflectits de les diferents direccions per la superfície esfèrica. El receptor està situat sobre una plataforma de 900 tones suspesa 150 m en l'aire per 18 cables subjectats per tres torres de formigó armat, una de 110 m d'altura i les altres dues de 80 m d'altura (les cúspides de les tres torres estan al mateix nivell). La plataforma té una via giratòria de 93 m de longitud, en forma d'arc, sobre la qual es munten l'antena de recepció, els reflectors secundaris i terciaris. Això permet al telescopi observar qualsevol regió del cel en un con de 40 graus al voltant del zenit local (entre -1 i 38 graus de declinació). La localització de Puerto Rico a prop de l'equador permet a Arecibo observar tots els planetes del sistema solar.

El novembre de 2020 la NSF va decidir que el desmantellaria per perill de col·lapse i no poder garantir la seguretat dels treballs si es provés de reparar. Durant els darrers anys havia rebut un menor finançament i havia patit les inclemències de diferents huracans amb el trencament i caiguda de cables pocs mesos abans de l'anunci.L'u de desembre del 2020, el Radiotelescopi d'Arecibo es va ensorrar, a causa del trencament previ de diversos cables que el subjectaven.


Eine kleine Nachtmusik

La Serenata núm. 13 en sol major, «Petita serenata nocturna»" («Eine kleine Nachtmusik»", en alemany), K. 525, és una serenata de Wolfgang Amadeus Mozart composta per a orquestra de cordes (violins I i II, violes, violoncels i contrabaixos). Aquesta obra data del 1787.

El seu primer moviment és un dels temes més coneguts de la música clàssica.

L'obra és contemporània a la mort de Leopold Mozart, pare del compositor, i de l'òpera "Don Giovanni". Està datada el 10 d'agost del 1787 i originalment tenia 5 moviments, amb un primer minuet després de l"allegro", que fou suprimit i del qual no en tenim notícia. La partitura s'edità el 1827 i el manuscrit es va retrobar el 1943.

Aquest original té escrites quatre parts on el contrabaix dobla el violoncel una octava baixa tota l'obra. Aquesta serenata ha estat interpretada molt sovint amb orquestra de corda.

L'obra té doncs, quatre moviments amb una extensió d'un quart d'hora aproximadament:

# "Allegro", en forma sonata
# "Romanze", Andante en forma de secció de rondó, similar a la forma rondó sonata.
# "Menuetto", Allegretto (minuet, trio i minuet)
# "Rondo", Allegro en forma de rondó sonata


Rana areolata

Rana areolata és una espècie de granota que viu a l'àrea compresa entre els estats nord-americans d'Indiana, Nebraska, Texas i Mississipí.

Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.


Ahmad Paixà Khain

Ahmad Paixà Khain (mort 1524) fou visir de l'Imperi Otomà i sultà d'Egipte.

Era nascut a Geòrgia. Va servir a palau i el 1519 fou nomenat "beglerbegi" de Rum o Tokat. A la companya de Solimà I contra Belgrad, va idear el pla d'operacions i va conquerir Bögürdelen (Sabacz) el 8 de juliol de 1521, entrant llavors a Sírmia (Syrmia); com a premi fou nomenat tercer visir (tardor del 1521).

Fou comandant en cap de la campanya de Rodes i va ser part important en la rendició del castell pels Cavallers de Sant Joan de Jerusalem (21 de desembre de 1522).

A la caiguda del gran visir Piri Mehmed Pasha, a la que va contribuir, esperava ser nomenat gran visir, ja que el segon visir estava absent a Egipte; però contra el costum fou nomenat gran visir Ibrahim Pasha que era "khass odabashi". Desenganyat va demanar el govern d'Egipte que li fou concedit (19 d'agost de 1523) i va reconciliar als mamelucs amb l'imperi i també als beduïns que estaven agitats després de la mort de Khayri Beg.

Poc després Solimà I va nomenar governador a Kara Musa i va ordenar a aquest executar a Ahmed, però aquest se'n va assabentar i es va proclamar independent agafant el títol de sultà (gener del 1524); els geníssers foren massacrats al castell del Caire, i va fer aliança amb les potències europees occidentals. Solimà I va enviar una flota dirigida pel visir Ayla Pasha i alguns agents que van incitar a la revolta de les tropes d'Egipte. Un oficial de l'exèrcit, Kadizade Mehmed Beg, el va intentar assassinar mentre era als banys públics, però només el va ferir; llavors va fugir amb els beduïns Banu Bakr, que finalment el van entregar i fou decapitat.


Antoni Llinàs i Massanet

Pare Fra Antoni Llinàs i Massanet nat a Artà el 17 de gener de 1635, rebé la primera formació a l'escola dels observants del seu poble. A 17 anys ingressa a l'Orde franciscà en el Convent de Santa Maria dels Àngels fora porta on comença el noviciat.


Eternal Sunshine of the Spotless Mind

Eternal Sunshine of the Spotless Mind és una pel·lícula estatunidenca de l'any 2004 dirigida pel director francès Michel Gondry. Entre el drama i la comèdia romàntica, també utilitza elements de ciència-ficció i neosurrealisme per explorar la naturalesa de la memòria i l'amor. Estrenada el 19 de març de 2004 als Estats Units, la pel·lícula va obtenir uns beneficis superiors als 70 milions de dòlars arreu del món.

El director Michel Gondry va treballar amb els guionistes Charlie Kaufman i Pierre Bismuth per escriure el guió de la pel·lícula, i tots tres van ser guardonats per escriure el millor guió original en la cerimònia dels Oscar de l'any 2005. Els protagonistes són les estrelles Jim Carrey i Kate Winslet juntament amb els actors consagrats Kirsten Dunst, Mark Ruffalo, Tom Wilkinson i Elijah Wood. El títol de la pel·lícula es va extreure del poema "Epístola d'Heloïsa a Abelard" d'Alexander Pope que parla sobre un romanç que acaba de forma tràgica.


Clean

Clean és un llenguatge de programació funcional pur, de semàntica no estricta (avaluació tardana: les expressions s'avaluen només quan se'n demana el valor), desenvolupat a la universitat Radboud de Nimega, Holanda.


José Antonio Marina

José Antonio Marina (Toledo, 1939) és un assagista espanyol especialitzat en filosofia, concretament en política, intel·ligències múltiples i ètica. Ha col·laborat en diversos mitjans de comunicació i és doctor honoris causa per la UPV (Universitat Politècnica de València). Entre els guardons rebuts, destaquen el Premi Anagrama d'Assaig, el Premio Giner de los Ríos de Innovación Educativa i la Medalla de Oro de Castilla-La Mancha. L'any 2001 va ser l'encarregat de realitzar el pregó de les Festes de la Mercè de Barcelona. Marina va participar com a ponent al Fòrum Impulsa 2011.


Théâtre Marigny

El Teatre Marigny "(Théâtre Marigny)" es troba a l'avinguda dels Camps Elisis, al 8è arrondissement de París.

El 1835, un físic-prestidigitador proposa espectacles de «física divertida, fantasmagoria i curiositat» al "Carré Marigny", que és ràpidament rebatejat "Folies Marigny". El 1855, Jacques Offenbach en pren la direcció sota el nom actual, Théâtre Marigny. La sala és reconstruïda el 1880 per Charles Garnier, l'arquitecte de l'Òpera de París, per fer-ne un Panorama, després transformada en teatre el 1894 per Édouard Niermans. La sala encara és ampliada el 1925.

El 1948, sota la impuls de la seva directora Simone Volterra, el Teatre Marigny fa una crida a actors de la Comédie-Française per constituir una «troupe maison», és la creació de la « Companyia Renaud-Barrault». El 1965 pren la direcció Elvire Popesco.

El teatre Marigny ha acollit, de 1966 a 1988, l'emissió de televisió "«Au théâtre ce soir»" així que alguns "«Cérémonies des Molières»".

Recomprat pel holding Àrtemis de François Pinault, i presidit per la seva filla, Laurence Pinault, el teatre ha estat dirigit per Robert Hossein de 2000 a 2008, i actualment per Pierre Lescure.

Dotat d'una gran sala de 1024 places, i d'una petita, Popesco, de 311 places, el teatre ha acollit 170000 espectadors el 2007.


Vicente Betoret Coll

Vicente Betoret Coll (Vilamarxant, 6 de setembre de 1972) és un polític i advocat espanyol, president del Partit Popular de la província de València des de 2015. Actualment, és diputat en les Corts Generals i secretari nacional de Política Provincial del PP. Va ser alcalde de la localitat valenciana de Vilamarxant de 1999 a 2015 i diputat en les Corts Valencianes de 2007 a 2019.


The Firm

The Firm és un thriller estrenat el 1993, dirigida per Sydney Pollack, i protagonitzada per Tom Cruise, Jeanne Tripplehorn, Gene Hackman, Ed Harris, Holly Hunter, Gary Busey, i David Strathairn. La pel·lícula es basa en la novel·la homònima de 1991 de John Grisham. Holly Hunter va ser nominada per l'Oscar a la millor actriu secundària el 1994.


Unió Centrista i Liberal

Unió Centrista i Liberal (lituà "Liberalų ir Centro Sąjunga", LCS) és un partit polític de Lituània d'ideologia liberal, membre de la Internacional Liberal i del PLDRE. Es va formar el 2003 per la fusió de la Unió Liberal de Lituània ("Lietuvos liberalų sąjunga"), la Unió del Centre de Lituània ("Lietuvos Centro Sąjunga") i la Unió Democristiana Moderna (Moderniųjų krikščionių demokratų sąjunga).

Aquesta unió de partits és dirigida per Gintautas Babravičius. A les eleccions europees de 2004 va obtenir l'11,2% dels vots i 2 eurodiputats. A les eleccions legislatives lituanes de 2004 va obtenir el 9,1% dels vots i 18 dels 141 escons al Seimas.

A les eleccions legislatives lituanes de 2008 el partit va obtenir només 8 escons dels anteriors 18 i 5,34% dels vots, a causa de l'escissió del Moviment dels Liberals de la República de Lituània, deixant el partit en l'oposició.


Porsche Tennis Grand Prix 2009

El Grand Prix de Stuttgart 2009, també conegut com a Porsche Tennis Grand Prix 2009, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als "Premier tournaments" de la WTA. La 32a edició del torneig i es va celebrar entre el 27 d'abril i el 3 de maig de 2009 al Porsche Arena de Stuttgart, Alemanya.


Say It Ain't So

"Say It Ain't So" és el tercer senzill del primer àlbum de la banda estatunidenca Weezer, "The Blue Album". Composta per Rivers Cuomo i produïda per Rik Ocasek, la cançó es va llançar el 13 de juliol de 1995, un any després del primer senzill de l'àlbum.


Jocs Panafricans de 1965

Els Jocs Panafricans de 1965 van ser la primera edició dels Jocs Panafricans i es van celebrar entre el 18 de juliol de 1965 i el 25 de juliol de 1965 a Brazzaville, Congo.


Sanda Dubravčić

Sanda Dubravčić ( Zagreb, RFS Iugoslàvia 1964 ) és una patinadora artística croata, ja retirada, que competí per la República Federal Socialista de Iugoslàvia.

Va néixer el 24 d'agost de 1964 a la ciutat de Zagreb, població que en aquells moments formava part de la República Federal Socialista de Iugoslàvia i que avui en dia és la capital de Croàcia.
Participà en els Jocs Olímpics d'hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units) on finalitzà en onzena posició en la competició femenina. En els Jocs Olímpics d'hivern de 1984 realitzats a Sarajevo (Iugoslàvia) fou l'encarregada de realitzar l'últim relleu de la torxa olímpica en la cerimònia inaugural dels Jocs. En la competició de patinatge artístic finalitzà en desena posició.

Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar la medalla de plata en el Campionat d'Europa de patinatge artístic l'any 1981, i en cinquena posició com a resultat més destacat el 1985.


Eve Online

Eve Online és un videojoc de rol massiu multijugador en línia ambientat en l'espai. El jugador és capaç de pilotar diferents naus espacials recorrent l'univers a través de més de 5.000 sistemes solars. Tots els clients es troben en un únic servidor. Els sistemes solars estan connectats a altres sistemes per portes estel·lars (stargates). Els sistemes solars contenen diferents elements, com: planetes, llunes, cinturons d'asteroides, estacions espacials, outpost, pos (player owned structure), etc.

Els jugadors d"Eve Online" es troben en un únic servidor, i són capaços d'usar diferents activitats i professions, com per exemple mineria, fabricació, comerç i combat (tant PvE com PvP). El nivell de les habilitats dels jugadors s'aconsegueix mitjançant un sistema d'entrenament d'habilitats basat en temps real, aquest sistema funciona encara que no s'estiga connectat al joc.

El joc va ser desenvolupat i mantingut per la companyia islandesa CCP Games. El primer llançament del joc va anar en Amèrica del Nord i Europa al maig del 2003, va ser publicat des de maig a desembre del 2003 per Simon & Schuster Interactive, després CCP va tornar a obtenir els drets i va començar a publicar el joc mitjançant distribució digital. El 22 de gener del 2008, es va anunciar que el joc es distribuiria a través del Steam. La versió actual del joc Eve Online s'anomena "Dominion".


L'origen del món

L'origen del món ("L'origine du monde") és un quadre pintat per Gustave Courbet el 1866. És una pintura a l'oli sobre tela, d'uns 55 cm per 46 cm, que representa un nu femení. El cos es troba reclinat, i en primer pla un pubis femení, amb les cuixes i l'abdomen i el pits també nus, el rostre queda obviat de l'escena per l'enquadrament i un llençol blanc. L'escala, l'enquadrament i el punt de vista escollits per l'artista suposaren una radical novetat respecte a la tradició pictòrica dels nus, produint en l'espectador una forta impressió de sensualitat i erotisme.


Carlos Taibo

Carlos Taibo Arias (Madrid, 12 de maig de 1956) és un escriptor, editor i professor Titular de Ciència Política i de l'Administració a la Universitat Autònoma de Madrid. Carlos Taibo és un ferm partidari del moviment antiglobalització, del decreixement, de la democràcia directa i de l'anarquisme. És membre del consell editorial de "Sin Permiso" des de la seva fundació en 2006 i ha publicat articles a "Público". És autor de més de trenta llibres en espanyol i en gallec, en la seva majoria relatius a les transicions a Europa central i oriental contemporània, així com sobre temes geopolítics d'interès general.


Els implacables

Els implacables (títol original en anglès "The Tall Men") és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Raoul Walsh i estrenada l'any 1955.


Setge de Moya

El Setge de Moya fou un dels episodis de la reconquesta, produït l'any 1183.

La frontera del Tajo s'havia vist desbordada la segona meitat del , perquè Alfons VIII de Castella avançava cap al Xúquer. assetjà al-madinat Kunka però després de cinc mesos de setge el califa Abu-Yaqub Yússuf ibn Abd-al-Mumin obligà al castellà a aixecar el setge en atacar Huete. El califa Yaqub, el filòsof Averroes, l'historiador Sahib al-Sala (que fa una detallada descripció de Conca) i altres notables almohades entraren a la ciutat i socorregueren als oprimits. Abu-Yaqub Yússuf i Alfons VIII van signar una treva per set anys.

La treva es trencà l'estiu de 1176 quan els musulmans de Conca, juntament amb els d'Alarcón i Moya ataquen les terres cristianes de Huete i Uclés, trencant el pacte, i Alfons VIII i els seus aliats atacà i prengué Conca el 1177.

El Castell de Moya cau definitivament en poder cristià l'any 1183 per Alfons VIII de Castella, després d'un dur setge convertint-se en una plaça d'importància estratègica per a la reconquesta general.


François Cuillandre

François Cuillandre (Brest, Finisterre, 5 de febrer del 1955) és un polític bretó. Estudià a l'Institut d'Estudis Polítics de París i es llicencià en dret. El 1988 treballà com a inspector d'impostos amb el ministre de les DOM-TOM Louis Le Pensec. El 1993 treballà com a professor de dret públic i fou nomenat secretari del Partit Socialista a Finisterre. A les eleccions legislatives franceses de 1997 fou elegit diputat per Finisterre. A les eleccions de 2002 i 2007 fou derrotat per la candidata de l'UMP.

A les eleccions municipals de 1989 fou elegit regidor de Brest, i el 1995 formà part de l'equip de govern de l'alcalde Pierre Maille, a qui succeí a les eleccions de 2001 i fou reelegit a les de 2008 amb una coalició ampla (PS, PCF, PRE, UDB, Verds i altres) el 61,68% dels vots. També és president de la comunitat urbana Brest Métropole Océane. El seu mandat s'ha caracteritzat per grans projectes com el tramvia, la zona del Froutven i el Technopole, la construcció del nou port esportiu (port del castell), el desenvolupament de la Penfeld amb la remodelació de l'altiplà dels caputxins, i altres.


Shutter Island

Shutter Island és un thriller psicològic estatunidenc estrenat el 2010, dirigit per Martin Scorsese i protagonitzat per Leonardo DiCaprio, basat en la novel·la amb el mateix nom de l'escriptor nord-americà Dennis Lehane. Amb crítiques molt favorables, la pel·lícula va tenir uns guanys econòmics de més de 294 milions de dòlars.


Pantà de Foix

El Pantà de Foix és un embassament que pertany al riu de Foix, creat per una presa situada al municipi de Castellet i la Gornal a la comarca de l'Alt Penedès, a prop del límit amb la comarca del Garraf, cap on seguirà el riu fins a la seva desembocadura. Ocupa una superfície aproximada de 66 hectàrees. La zona humida "Embassament del riu Foix" té una superfície d'unes 79 Ha, ja que incorpora, a més de l'embassament, l'espai fluvial situat aigües avall de la presa.


Anserma

Anserma o Santa Ana de Los Caballeros és un municipi de colombià situat al departament de Caldas, a 1.790 metres d'altitud. La seva superfície és de 206,4 km i la població d'uns 34.000 habitants.


Paulo Jorge dos Santos Futre

Paulo Jorge dos Santos Futre, més conegut com a Paulo Futre (n. 28 de febrer de 1966, a Montijo, Portugal), és un exfutbolista portuguès que va jugar com a extrem. El seu primer equip va ser l'Sporting de Lisboa.

Va començar jugant en la Superliga portuguesa amb els capitalins. El 1984 fitxa per un altre gran equip del país, el FC Porto. Amb aquest conjunt juga tres temporades i aconsegueix diversos títols: dues Lligues, dues Supercopes de Portugal i, sobretot, una Copa d'Europa. A més a més va ser nomenat millor jugador de la lliga en dues ocasions.

El 1987 recala a l'Atlético de Madrid. En eixa campanya Futre va aconseguir el trofeu Pilota de Plata que l'acredita com el segon millor jugador d'Europa (després de la seva espectacular actuació en la Copa d'Europa). El seu debut en la Primera divisió espanyola va ser el 30 d'agost de 1987 en partit contra el CE Sabadell.

Futre roman a l'equip matalasser sis temporades, guanyant dues Copes del Rei i aconseguint un subcampionat de Lliga. Gràcies a això, va esdevindre un dels símbols de l'Atlético en el canvi de dècada.

El 1993 es marxa a jugar a la Ligue 1, a les files de l'Olympique de Marsella. La temporada següent juga al Calcio italià amb el Reggiana Calcio. El 1995 fitxa per l'AC Milan, equip amb el qual milita una temporada, en la qual s'enduran l'Scudetto.

La temporada 96-97 es marxa a la FA Premier League a jugar amb el West Ham FC. En el tram final de la seua carrera retorna a l'Atlético de Madrid (97/98), on va jugar només 10 partits, amb els quals suma fins a 173 i 38 gols a la màxima competició de l'Estat espanyol. Abans de retirar-se com futbolista Futre juga una temporada al Yokohama Flugels del Japó.

Després de penjar les botes, Futre va tornar al conjunt madrileny per a exercir com a director esportiu de l'equip. Va aconseguir treure a l'equip de l'infern de la segona divisió i va estar en el càrrec fins a 2003.


Arlette Franco

Arlette Franco, nascuda a Perpinyà l'1 d'octubre del 1939 i morta a Canet de Rosselló el 31 de març del 2010, fou una política nord-catalana. S'inicià en política com a regidora de l'ajuntament de Canet de Rosselló (1971-1977). Després fou adjunta al batlle (1977-1989) i batllessa des del 1989.

A les eleccions regionals franceses de 1992 i 1998 fou escollida diputada del Consell Regional del Llenguadoc-Rosselló, del qual fou vicepresident del 1992 al 1998. Fou escollida diputada de la Unió pel Moviment Popular per la segona circumscripció dels Pirineus Orientals a les eleccions legislatives franceses de 2002, i en fou reescollida a les eleccions de 2007 amb el 63,88% dels vots emesos.

En 2008 fou operada d'un tumor cerebral, però les seqüeles la deixaren disminuïda. Va morir el 31 de març del 2010 a Canet de Rosselló a conseqüència de la malaltia. Fou substituïda a l'Assemblea Nacional pel seu suplent, Fernand Siré.

El Centre de Natació de Canet de Rosselló, amb dues piscines olímpiques, porta el seu nom.


Daisy Duck

Daisy Duck és un personatge de ficció dels estudis Walt Disney creat el 1940. És un ànec blanc femella antropomòrfic, promesa de l'Ànec Donald, creada per Carl Barks. Normalment té ombres d'ulls de lavanda sofisticades, llargues pestanyes diferents i plomes de volants al voltant de la regió més baixa per suggerir una faldilla. Sovint es veu amb bruses amb mànigues curtes, sabates de taló i una sola pulsera a un canell. Daisy sol mostrar una forta afinitat amb Donald, tot i que sovint es caracteritza per ser més sofisticada que ell.

Daisy va ser presentada al curtmetratge "Mr. Duck Steps Out" (1940) i es va incorporar a les tires còmiques de Donald mesos després. Va aparèixer en 11 curtmetratges entre els anys 1940 i 1954, i molt més tard a "Mickey's Christmas Carol" (1983) i Fantasia 2000 (1999). En aquests papers, Daisy sempre va ser un personatge de suport, amb l'excepció de "Donald's Dilemma" (1947). Daisy ha tingut moltes més aparicions a la televisió, apareixent regularment a "Quack Pack" (1996)," Mickey Mouse Works" (1999-2000), "Disney's House of Mouse" (2001-2003) i "Mickey Mouse Clubhouse" (2006–2016). Daisy també ha aparegut en diverses pel·lícules de vídeo directe com "Mickey's Once Upon a Christmas" (1999) i "The Three Musketeers" (2004).

Daisy és la tia d'Abril, Maig i Juny, tres ànecs joves, contrapartides femenines dels nebots de Donald, Jaumet, Jordinet i Joanet. Daisy és amiga de Clarabella (Clarabelle Cow) i la millor amiga de Minnie Mouse, com es veu al curt "Daisy Visits Minnie" (1999).

No s'ha de confondre el personatge amb el de Donna Duck, el primer interés romàntic de Donald, que havia debutat al curt "Don Donald" (1937). Aquest personatge ha reaparegut posteriorment i fins i tot s'ha trobat amb Daisy en algunes ocasions.


Flagstaff

Flagstaff —"Kinłání Dook'o' ooshid Biyaagi" en navaho, "Wii Hagnbaj" en havasupai— és una ciutat situada al nord d'Arizona, al sud-oest dels Estats Units. El 2008, la població estimada de la ciutat era de 60.222 habitants. La població de l'àrea metropolitana estadística es va estimar en 127.450 habitants el 2007. És la seu del comtat de Coconino.

Flagstaff és a prop de la vora sud-oest de l'altiplà del Colorado, al llarg del costat occidental del major bosc contigua de "Pinus ponderosa" al territori continental dels Estats Units. Flagstaff està situada al costat del Monte Elden, just al sud dels San Francisco Peaks, la serralada més alta en l'estat d'Arizona. Humphreys Peak, el punt més alt a Arizona a 3.850 m, està situat a aproximadament 16 km al nord de Flagstaff, a Kachina Peaks Wilderness.

L'activitat econòmica inicial de Flagstaff es basava en les indústries de la fusta, ferrocarril i ramaderia. Avui en dia, la ciutat segueix sent un important centre de distribució per a empreses com Nestlé Purina Petcare i "Walgreens", i és la seu de l'Observatori Lowell i de la Northern Arizona University. Flagstaff té un sector de turisme fort, a causa de la seva proximitat al Parc Nacional del Gran Canyó, Oak Creek Canyon, i la històrica «Ruta 66». La ciutat és també la llar de la fabricació de dispositius mèdics, incloent-hi companyies com "W. L. Gore and Associates" i "Machine Solutions".


Cala Estància

Cala Estància és una platja mallorquina de sorra d'uns 220 metres de longitud per 37 d'amplada. Es troba a 11 kilòmetres a l'est del centre de Palma, situada al barri de can Pastilla (districte de Platja de Palma). Dona nom a la urbanització homònima situada a la riba d'aquesta cala. És molt freqüentada per banyistes degut a que es troba propera a la ciutat de Palma i de s'Arenal. Les seves sorres són blanques i les seves aigües poc profundes i molt tranquil·les, gràcies a que estroba protegida per dos esculleres, fet que es aprofitat per algunes embarcacions per fer-hi fondeig. Compta amb servei de dutxes, banys, aparcament urbà i accés per a minusvàlids.


Els perdedors

Els perdedors (títol original en castellà "Los perdedores") és una pel·lícula-documental espanyola i alemanya dirigida per Driss Deiback, estrenada l'any 2006. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.


Patrick Joseph O'Connell

Patrick Joseph O'Connell, també conegut com a Paddy O'Connell o Patricio O'Connell, (Dublín, 8 de març de 1887 - Londres, 27 de febrer de 1959) fou un jugador i entrenador de futbol irlandès.


Jocs Olímpics d'hivern de 1924

Els Jocs Olímpics d'hivern de 1924, oficialment anomenats I Jocs Olímpics d'hivern, es van celebrar a la ciutat de Chamonix (França) entre el 25 de gener i el 5 de febrer de 1924. Hi participaren un total de 258 esportistes (247 homes i 11 dones) de 16 comitès nacionals que competiren en 7 esports i 16 especialitats.

Fins a la realització dels Jocs Olímpics d'hivern de 1992 a Albertville (França) els Jocs Olímpics d'hivern i els Jocs Olímpics d'estiu conicidien en el mateix any. A partir d'aquell moment passaren a alternar-se cada dos anys.


Ibn Durayd

Abu-Bakr Muhàmmad ibn al-Hàssan al-Azdí al-Basrí ad-Dussí —en àrab أبو بكر محمد بن الحسن بن دريد بن عتاهية الأزدي البصري الدوسي, "Abū Bakr Muḥammad ibn al-Ḥassan al-Azdī al-Baṣrī ad-Dūṣī"—, més conegut com a Ibn Durayd —en àrab ابن دريد, "Ibn Durayd"— (Bàssora, 837 - Bagdad, 12 d'agost de 933) fou un filòleg àrab.

Va escriure un diccionari monumental conegut com "Al-jàmhara". Va morir a Bagdad amb 98 anys, el 12 d'agost de 933.


Ibn Hàwqal

Abu-l-Qàssim ibn Alí an-Nassibí —en àrab أبو القاسم محمد بن علي النصيبي, "Abū l-Qāsim ibn ʿAlī an-Naṣībī"—, més conegut com a Ibn Hàwqal —en àrab ابن حوقل, "Ibn Ḥawqal"—, fou un escriptor i geògraf àrab del , nascut a Nisibis o Nisibin vers 920.

Des de 943 va iniciar una sèrie de viatges cap al Sàhara, Magreb, al-Àndalus, Sicília, Egipte, Armènia, Azerbaidjan, Djazira, Iraq, Khuzistan, Fars, Khwarizm i Transoxiana. Les darreres anotacions són del 973 i després no se'n tenen més notícies.

Les observacions dels seus viatges consten al "Kitab al-massàlik wa-l-mamàlik" (o "Kitab súrat al-ard").


Estadi Heliodoro Rodríguez López

LEstadi Heliodoro Rodríguez López és el terreny de joc on el Club Esportiu Tenerife, equip de futbol espanyol, juga els seus partits com conjunt local. Situat en Santa Cruz de Tenerife, Illes Canàries. Té unes dimensions de 107 x 70 metres, el que el converteix en l'estadi amb la major superfície de terreny de joc de les Illes Canàries.


Llei i Justícia

Llei i Justícia ( en polonès: "Prawo i Sprawiedliwość", PiS) és un dels principals partits polítics de Polònia, d'ideologia catòlica, conservadora i nacionalista. La major part dels seus membres ho foren també de la AWS (Solidaritat-Aliança Democràtica de la Dreta - "Akcja Wyborcza Solidarność").

El partit PiS estava dirigit pels bessons Jarosław i Lech Kaczyński, qui van ostentar durant la legislatura 2005-2007, de manera simultània, els càrrecs de Primer ministre i de President de la República, respectivament. A les eleccions parlamentàries poloneses de 2001 el PiS va obtenir un 9,5% i 44 escons al Sejm (la cambra baixa del parlament polonès, composta per 460 diputats). A les les eleccions de 2005 va ser el partit més votat amb un 26,99% dels vots, 155 escons i 49 representants en el Senat (sobre un total de 100), formant un govern de coalició amb Autodefensa de la República de Polònia i la Lliga de les Famílies Poloneses.

El 2007, després de dos anys de govern que suposà la legislatura més curta de la història democràtica de Polònia, el govern es va veure forçat a convocar eleccions anticipades. Això succeí al perdre el suport d'Autodefensa quan el Primer ministre Jarosław Kaczyński va destituir el viceprimer ministre i titular d'Agricultura Andrzej Lepper per presumptes afers de corrupció. A les eleccions anticipades de 2007 el PiS va perdre davant del partit Plataforma Cívica de Donald Tusk. Així mateix, els seus socis de govern la Lliga i Autodefensa van perdre la representació parlamentària.


Qala

Qala és un municipi de l'illa de Gozo, a Malta. Té una població de 2.284 habitants (cens del 2014) i una superfície de 5,9 km².


Extreme

Extreme és un grup de rock estatunidenc que assolí gran popularitat en la dècada de 1980 i principis de la dècada de 1990.

Algunes de les influències d'Extreme són Queen, Led Zeppelin i Van Halen (Gary Cherone s'uní a Van Halen per un temps per després retirar-se). Extreme classifica la seua música com "Funky metal".

Extreme ha publicat cinc àlbums d'estudi, dos EP (en Japó) i dos compilacions des de la seua formació. La banda va ser una de les més reeixides dels de principis dels anys 1990, amb la venda de més de 10 milions d'àlbums en tot el món. Extreme saltà a la fama en 1990 amb l'àlbum "Pornograffitti", que arribà al punt límit en el número 10 en la Billboard 200 i fou certificat d'or en maig de 1991 i 2x multi-platí en octubre de 1992. Aquest àlbum també comptà amb la balada acústica hit single "More Than Words" (Més que paraules), que abastà el número 1 en Billboard Hot 100 en els Estats Units.

Posteriorment van editar l'àlbum III Sides of every story (1992) i Waiting for the punchline (1995). Després d'aquest darrer àlbum es van dissoldre, tot i que van reaparèixer fugaçment als escenaris al 2004 i al 2006.


Jaora

Jaora fou un estat tributari protegit a l'agència de Malwa (abans agència de Bhopawar) a l'Índia central amb una superfície de 1471 km² fraccionats en diverses porcions, estan limitats per territoris d'Indore, Gwalior, Ratlam, Partabgarh i Piploda. La capital era Jaora (जावरा) que donava nom a l'estat, situada a , que avui és una ciutat i municipalitat del districte de Ratlam a Madhya Pradesh, amb una població al cens del 2001 de 63.736 habitants. Els rius principals eren el Chambal i el Sipra.


Radio 5

Radio 5 (anomenada "Radio 5 Todo Noticias" fins a l'any 2008) és una radiofórmula informativa de "Radio Nacional de España" d'àmbit nacional que pot escoltar a tot el territori espanyol i també a Gibraltar, Andorra, la zona de Portugal dins de la península Ibèrica, regions de França que limiten amb Espanya territoris del nord d'Àfrica que van formar part de Protectorat espanyol del Marroc, Ifni i el Sàhara espanyol a més dels territoris del Marroc que limiten amb Ceuta i Melilla. Aquest canal de ràdio va començar a emetre el 1994.

La seva programació es basa en informatius i programes, units pel fil argumental de l'actualitat, pretenent fer el màxim nombre de programes en directe.


Art of Fighting

Art Of Fighting conegut al Japó com "Ryūkō no Ken", "Punys del Drac-Tigre") és una trilogia de videojocs de lluita llançat al mercat a principis dels anys 1990 per la companyia japonesa SNK, seguint la tendència a l'alça de les sagues de videojocs de lluita, com "Street Fighter II". L'Art of Fighting original va ser llançat el 1992, seguit de dos videojocs més en la saga "Art of Fighting II" el 1994 i "Art of Fighting III" el 1996.

Igual que ocorreria amb un altre dels títols d'igual gènere procedents de la mateixa companyia, "Fatal Fury" (1991), Art of Fighting establiria una nova saga, seguida per milers d'afeccionats en tot el món.

Incorporava elements que ho diferenciaven del títol estrella de Capcom:
* A nivell de disseny presentava una manera de joc basat en una història més complexa i que relacionava a tots els personatges.
* A nivell de metodologia de joc afegia una nova barra d'energia (una espècie de ki), a més de la barra de vida del personatge, amb el que es limitava l'ús de colps especials, només mentre el personatge tinguera aquesta barra disponible (es podia recarregar).
* A nivell tècnic afegia un sistema d'enquadrament de l'acció, de tal forma que permetia veure de prop als personatges quan tenien contacte cos a cos, mitjançant un efecte d'escalat (o zoom). Cap destacar l'enorme grandària dels personatges, que ocupaven tota la pantalla.
* Fou el primer cartutx de NeoGeo que arribà la simbòlica xifra de 100 Mbits (tenia 102 Mb), alguna cosa mai vist en cap altre joc fins a la data.

També existeix una pel·lícula anime basada en aquesta saga. En ella la germana de Ryo Sakazaki és segrestada per una banda criminal, liderada per Mr. Big, que creu que Ryo i Robert Garcia tenen en el seu poder un diamant que els delinqüents han robat. Els dos hauran de trobar la joia per a poder salvar a la xica.


Qrendi

Qrendi és un municipi de Malta, situat a la zona central del país, als afores de la capital, La Valletta. En el cens de 2005 tenia 2535 habitants, amb una superfície de 4,9 km².

Està situat a la costa sud-occidental de l'illa i en el seu terme s'hi poden trobar les restes arqueològiques de Mnajdra i Ħaġar Qim


Cao Xun

Cao Xun (231 - 244 EC) va ser un fill adoptat de Cao Rui, un emperador de l'estat de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. No se sap qui eren els seus pares biològics, perquè Cao Rui deliberadament va mantenir les seves identitats en secret, encara que és probable que fóra adoptat des de dins del clan imperial Cao. En el 235 Cao Rui va instaurar Cao Xun com el Príncep de Qin. En el 239, després de la mort de Cao Rui, ell no va rebre el tron; més aviat, va ser pel seu germà Cao Fang, que també havia estat adoptat per Cao Rui.


Esplendor a l'herba

Esplendor a l'herba (títol original en anglès "Splendor in the Grass") és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Elia Kazan i estrenada l'any 1961. Ha estat doblada al català.


Christiane Taubira

Christiane Taubira (Caiena, 2 de febrer de 1952) és una política de la Guaiana Francesa. Filla d'una família modesta, és llicenciada en economia i agroalimentació a París i des del 1978 és professora de ciències econòmiques. Va cofundar Caricoop ("Confédération caraïbe de la coopération agricole"), de la qual fou directora general de 1982 a 1985. Des de 1990 és membre de l'OCCE (Oficina de Cooperació i de Comerç Exterior de la Guaiana).


ち

ち en hiragana o チ en katakana és un kana japonès que representa una mora. Es pronuncia com txi en català, és a dir . En katakana es pot confondre amb el kanji pel nombre mil (千, "sen"), que té una grafia similar, però té una pronunciació i significat completament diferent.

Pot dur l'accent dakuten: ぢ, ヂ, però aquestes formes són poc comunes perquè a la majoria de dialectes es pronuncien ji igual que じ i ジ. Aquesta característica dialectal s'anomena yotsugana. Principalment representen una consonant sonora (amb rendaku) a meitat d'una paraula composta.


La memòria dels Cargols

La memòria dels Cargols és una sèrie de televisió de Dagoll Dagom, idea original d'Anna Rosa Cisquella, guió de Joan Lluís Bozzo, Lluís Arcarazo, Francesc Orteu i Eduard Cortés, dirigida per Joan Lluís Bozzo i Eduard Cortés, i produïda per Dagoll Dagom. Està formada per 26 episodis de 50 minuts de duració cadascun.

Fou estrenada el 18 de gener de 1999 fins al 12 de juliol del mateix any per TV3, reemetent-se posteriorment en diverses ocasions. La sèrie explica l'evolució d'una família catalana, els Cargol, des del fins a l'actualitat, passant pels diferents esdeveniments de la història de Catalunya, com la Guerra dels Remences, la Guerra dels Segadors o la Guerra de Successió.


Kitchen Princess

és un shōjo manga escrit per Miyuki Kobayashi i dibuixat per Natsumi Ando. Fou guanyador del Kodansha Manga Award per millor manga infantil en l'any 2006.

"Kitchen Princess" és publicat per Kodansha al Japó i per Del Rey Manga en els Estats Units.

Com la protagonista de la història és xef, les receptes de qualsevol cosa que ella cuina estan incloses en la part de darrere dels volums dels mangues com un omake ("bonus" o "extres").


Waterland

Waterland és un municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 16.999 habitants repartits en una superfície de 115,64 km² (dels quals 63,52 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Purmerend i Edam-Volendam, a l'oest amb Landsmeer i al sud amb Amsterdam.


PSR J0537-6910

PSR J0537-6910 és un púlsar de 4.000 anys (més el temps de viatge de la llum a la Terra) a 170.000 anys llum en la constel·lació de l'Orada i el Gran Núvol de Magalhães. Rota a 62 hertz.

Fent servir aquest púlsar amb les dades observades des del Rossi X-ray Timing Explorer, l'astrònom John Middleditch i el seu equip del LANL han esdevingut els primers a predir els estrellatrèmols i la deriva del pol magnètic dels púlsars.


Zijpe

Zijpe és un poble i antic municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos, fins que s'integrà al municipi de Schagen juntament amb Schagen i Harenkarspel. L'1 de gener de 2009 tenia 11.538 habitants repartits en una superfície de 113,35 km² (dels quals 18,31 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Den Helder i Anna Paulowna, a l'est amb Schagen i al sud amb Bergen i Harenkarspel.


Cyril Domoraud

Cyril Domoraud és un exfutbolista ivorià, nascut el 22 de juliol de 1971. Ocupava la posició de defensa.

Es va iniciar en equips francesos. Després de militar als modestos Créteil i Red Star, hi destaca amb el Girondins de Bordeus i especialment amb l'Olympique de Marsella. Fitxaria pels dos equips de la ciutat de Milà, i en ambdós casos seria cedit a un equip de la Ligue 1. En el cas de l'AC Milà, ni tan sols va arribar a debutar en partit oficial amb els "rosso-neri".

També va militar al RCD Espanyol català i al Konyaspor turc. Els seus darrers equips, abans de retirar-se el 2008, van ser del continent africà.

Va ser internacional amb Costa d'Ivori en 51 ocasions. Hi va participar en la Copa d'Àfrica de 2006, on va ser el jugador més veterà del torneig tant per edat com per internacionalitats. També hi va jugar la Copa d'Àfrica del 2000 i el Mundial d'Alemanya 2006.


Barri Sèsam

Barri Sèsam ("Sesame Street" en la versió original en anglès) és una sèrie de televisió educativa nord-americana dirigida als nens d'edat preescolar, pionera en l'estàndard educatiu de la televisió contemporània que combina l'educació i l'entreteniment. "Barri Sèsam" és molt coneguda pels seus personatges, "The Muppets", titelles creats per Jim Henson. La primera emissió als Estats Units va ser el 10 de novembre del 1969 per la cadena pública NET (actual PBS), i des d'aleshores s'ha continuat emetent a aquesta cadena, si bé des del 16 de gener de 2016 els programes s'estrenen al canal de pagament HBO, emetent-se posteriorment a la televisió pública. Va arribar a un total 4.135 episodis en la temporada 37 que el van convertir en el programa per a infants més durador de tota la història de la televisió.


Camil Geis i Parragueras

Camil Geis i Parragueras (Pont Major - Girona, 7 de febrer de 1902 - Sabadell, 16 de gener de 1986) fou un escriptor, compositor, poeta, músic i sacerdot catòlic català.


Barranc de la Viella

El Barranc de la Viella, o de les Vielles, és un barranc dels termes municipals actuals d'Abella de la Conca i d'Isona i Conca Dellà, en aquest darrer cas de l'antic terme de Sant Romà d'Abella, tots a la comarca del Pallars Jussà.

Es forma a l'oest de la Casa Vella de Borrell, i al nord-oest de Cal Borrell, per la unió del barranc de Monteguida, que prové del nord-est, i del barranc de Gassó, que procedeix del nord.

Des d'aquest lloc davalla cap al sud, primer; després, trenca cap a ponent, i, finalment, cap al sud-oest, en el seu tram final. Constitueix tot un territori anomenat les Vielles, o la Viella, a la qual partida pertany.

Va a abocar-se en el Riu d'Abella al nord-oest del barri de les Masies de Sant Romà, del poble de Sant Romà d'Abella.

Durant el seu recorregut travessa les partides de les Collades i de les Vielles.


Árpád Vajda

Árpád Vajda (2 de maig de 1896, Rimaszombat (Rimavská Sobota) (llavors Imperi austrohongarès, i actualment Eslovàquia) – 25 d'octubre de 1967, Budapest) fou un jugador d'escacs hongarès. Fou Campió d'Hongria el 1928. Obtingué el títol de Mestre Internacional (MI) el 1950.


José Luís Fernández García

José Luís Fernández García, (Portugalete, 3 de maig de 1954), és un jugador d'escacs basc, que té el títol de Gran Mestre des de 1986 Es va formar al País Basc, però va viure bastants anys a Catalunya, on va militar a la Unió Gracienca d'Escacs, i es va proclamar Campió de Catalunya absolut. Fernández va obtenir el títol de MI el 1980, i el de GM el 1986, coincidint amb el seu millor moment de joc, entre finals dels anys 1970 i el 1990.

Tot i que no està en actiu des del juny de 2014, a la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2015, hi tenia un Elo de 2431 punts, cosa que en feia el jugador número 72 de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2500 punts, a la llista de juliol de 1990, moment en què era el 2n jugador espanyol, només rere el català Miquel Illescas, i estava en la posició 200 mundial.


President de Namíbia

El President de Namíbia és el cap d'estat de Namíbia, escollit per sufragi universal per un període de quatre anys.


Dunn Engineering

Dunn Engineering va ser un constructor estatunidenc de cotxes de competició.

Dunn va competir al campionat del món de la Fórmula 1 les temporades 1957, 1958 i 1959.

Va disputar només la cursa del Gran Premi d'Indianapolis 500, no competint a cap més prova del campionat del món de la F1.


Pat Flaherty

Pat Flaherty (6 de gener del 1926, Glendale (Califòrnia) - 9 d'abril del 2002, Oxnard, Califòrnia) fou un pilot de curses automobilístiques estatunidenc. Flaherty va córrer a la Champ Car a les temporades 1950, 1953-1956, 1958 i 1963 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis dels anys 1950, 1953-1956 i 1959.


L'Institut Ignasi Villalonga d'Economia i Empresa (IIVEE) és una associació sense ànim de lucre que agrupa empresaris, professionals i institucions de l'Euroregió de l'Arc Mediterrani (EURAM) amb la intenció de fomentar la cooperació entre les regions del Mediterrani nord-occidental, a partir d'unes coincidències històriques, lingüístiques, socials, i de mentalitat empresarial. Aquest objectiu passa per aprofitar les potencialitats i sinergies d'aquest gran territori estratègic format per Catalunya, Andorra, el País Valencià, les Illes Balears i de la Catalunya Nord, davant els canvis econòmics i polítics que es produeixen a Europa.

Creat el juny de 2002, a la ciutat de València, amb el suport de la Xarxa Vives d'Universitats i la Universitat d'Alacant, sota la direcció de Josep Vicent Boira, rep el nom de l'empresari valencià Ignasi Villalonga.

Rep també el suport d'entitats i institucions diverses com ara les Cambres de Comerç de l'Arc Mediterrani, els governs autonòmics de Catalunya, el País Valencià, les Illes Balears i el del Departament dels Pirineus Orientals a l'Estat francès, i també d'associacions empresarials, fires comercials, bancs, caixes d'estalvis, d'empreses i organismes internacionals com la Unió Europea o l'Organització Mundial del Turisme, entre d'altres.

L'institut promou les Jornades Econòmiques de l'EURAM, la concessió de més de vuitanta beques a la investigació de l'economia i l'empresa, així com la creació (2003) de la càtedra Ignasi Villalonga a Castelló. Així mateix ha creat els Cercles EURAM, subdivisions de nivell inferior que agrupa els empresaris i les entitats de cadascuna de les àrees territorials que formen l'EURAM.

L'Institut Ignasi Villalonga s'ha destacat per treballar a favor de la declaració com a prioritari de l'anomenat Corredor Mediterrani. El desembre de 2010 presentà al Parlament Europeu les conclusions del "Llibre Blanc de les Infraestructures de l'Arc Mediterrani".


Júnia Fadil·la

Júnia Fadil·la (en llatí "Junia Fadilla") va ser la promesa de Màxim Cèsar, hereu i associat a l'imperi pel seu pare Maximí el Traci. Era descendent, segons Juli Capitolí, de Marc Aureli o d'Antoní Pius.


Oda a la Pàtria

La pàtria és un poema culte en llengua catalana que està dividit en sis octaves de versos alexandrins d'art major (versos nobles), escrit el 1832 per Bonaventura Carles Aribau a Madrid per felicitar el banquer Gaspar Remisa el dia del seu sant. El poema ha estat popularment conegut com a «Oda a la Pàtria».

És un cant d'enyorança de Catalunya i d'exaltació de la llengua catalana. La seva publicació, l'any 1833, en el diari "El Vapor" propietat del seu amic, l'editor i hel·lenista Antoni Bergnes de las Casas, es considera el punt d'inici de la Renaixença catalana i una de les primeres obres del segle XIX escrita en català sense castellanismes i vulgarismes. Tanmateix, alguns estudiosos afirmen que la Renaixença literària ja estava iniciada. En aquest sentit, Josep Maria Miquel i Vergés assegurà que l'oda va ser «una composició d'ascens i no d'impuls». El poema tornà a ser reproduït el 1836 a "Memorias para un Diccionario crítico de los escritores catalanes" de Fèlix Torres Amat, que li donà més difusió.


Sorrow

Sorrow és una peça del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd que forma part de l'àlbum A momentary lapse of reason que va aparèixer el 1987. També va aparèixer en l'àlbum recopilatori aparegut en el 2001. Es va interpretar sovint en les gires dels dos darrers discos de la banda. Va ser completament composta i interpretada per David Gilmour, des de la lletra a la música. Fins i tot va interpretar la bateria gràcies a una caixa de ritmes.


Luci Pomponi Flac

Luci Pomponi Flac (en llatí "Lucius Pomponius Flaccus") va ser un magistrat romà del . Formava part de la gens Pompònia, una gens romana d'origen plebeu.

Va ser cònsol romà l'any 17 i després legat a la Germània Superior probablement l'any 21, quan va combatre contra els cats ("chatti") i va rebre els honors del triomf. Tàcit diu que com a general no va tenir gaire fama, i que era més important com a poeta.


Lost in Translation

Lost in Translation és la segona pel·lícula escrita i dirigida per Sofia Coppola (després de Les Verges Suïcides), filla del famós director Francis Ford Coppola. És una coproducció del Japó i els Estats Units, ambientada íntegrament al Japó, especialment a la capital, Tòquio.


Tractat d'Almazán

El Tractat d'Almazán fou una pau signada el 12 d'abril de 1375 entre Pere el Cerimoniós i Enric II de Castella.

Pere el Cerimoniós va renunciar a recuperar alguns dels territoris perduts en la Guerra dels Dos Peres a canvi de 180.000 florins. A més a més s'establí el matrimoni entre Elionor d'Aragó i de Sicília i el fill d'Enric II, el futur rei Joan I de Castella i la condonació del deute d'Enric II de Castella amb Pere el Cerimoniós de 200.000 florins en concepte de dot.


Bisbat de Besalú

L'efímer Bisbat de Besalú va ésser creat l'any 1017 pel comte Bernat Tallaferro de Besalú, amb l'aprovació papal. La diòcesi de Besalú durà tan sols tres anys. El comte Bernat Tallaferro de Besalú-Cerdanya, aconseguí del papa Benet VIII la seva erecció l'any 1017. S'havia enfrontat al poder abacial de la comunitat femenina de Sant Joan de les Abadesses, on hi havia la seva germanastra Ingilberga, perquè s'havien convertit "la casa d'oració en un bordell de meretrius de Venus" i aconseguí que el papa Benet VIII clausurés el monestir. Va ser després d'aquest fet que el comte Tallaferro aconseguí que el Papa creés el nou bisbat i el nomenés prelat. Amb aquesta acció Bernat refermà un comtat que abastava bona part de les comarques de la Garrotxa i el Ripollès.

Mort el comte el 1020, el primer i únic bisbe Guifré restà sense suport, i abandonà la seva seu, desorganitzada i mancada de dotació; passà a ocupar l'abadiat de Sant Joan de les Abadesses i després fou bisbe de Carcassona. Un intent del rei Jaume el Just el 1318 de ressuscitar-lo provenia del desig de crear dificultats al comte d'Empúries; el papa Joan XXII no es deixà convèncer. S'estenia pels territoris que depenien d'aquest comte: comtat de Besalú, Ripollès, Berguedà, Vallespir, Fenolleda i Perapertusès.

Avui és una de les seus titulars que l’"Annuario Pontificio" atribueix a prelats no residencials.


Xuan Xosé Sánchez Vicente

Xuan Xosé Sánchez Vicente (1 de febrer de 1949) és un polític, escriptor i assagista asturià nascut a Gijón, president i fundador del Partit Asturianista i membre de l'Acadèmia de la Llengua Asturiana.


La Campana

La Campana és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2020 tenia 5.238 habitants. La seva extensió superficial és de 125 km² i té una densitat de 41,9 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 34′ N, 5° 25′ O. Està situada a una altitud de 134 metres i a 56 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.


Gines

Gines és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 12.177 habitants. La seva extensió superficial és de 3 km² i té una densitat de 4.059,0 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 23′ N, 6° 04′ O. Està situada a una altitud de 123 metres i a 8 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.


Lebrija

Lebrija és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 24.866 habitants. La seva extensió superficial és de 372 km² i té una densitat de 66,8 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 36° 55′ N, 6° 04′ O. Està situada a una altitud de 36 metres i a 78 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla. Limita amb els municipis de Las Cabezas de San Juan, Trebujena, Arcos de la Frontera, Jerez de la Frontera i El Cuervo de Sevilla.


Bou Hamed

Bou Hamed o Bou Ahmed és un petit poble pescador situat a la costa Mediterrània de la província Chaouen, a la regió de Tànger-Tetuan, al Marroc. Hi ha petits comerços i un mercat de peix al carrer.


Cossuti

Cossuti o potser Cossuci (en llatí "Cossutius") va ser un arquitecte romà que va viure al . Formava part de la gens Cossútia, una gens romana de l'ordre eqüestre.

Va reconstruir, per encàrrec del rei selèucida Antíoc IV Epífanes de Síria (174 aC-164 aC) el temple de Zeus Olímpic a Atenes l'any 168 aC, en estil corinti. Més tard Sul·la va privar al temple dels pilars i va ser acabat en la seva forma definitiva per Adrià.


Marc Licini Cras Dives (cònsol 14 aC)

Marc Licini Cras Dives o Marc Licini Cras Frugi (en llatí "Marcus Licinius M. F. Crassus Dives" o "Frugi") va ser un senador romà fill adoptiu del cònsol Marc Licini Cras Dives II (Marcus Licinius M. F. Crassus Dives). El pare adoptiu de Frugi no tenia fills, i va ser l'últim descendent directe conegut del triumvir Marc Licini Cras. Pertanyia a la gens Licínia, una antiga família romana d'origen plebeu.

Va ser cònsol l'any 14 aC sota l'emperador romà August durant l'Imperi Romà. Entre els anys 13 aC i 10 aC, va exercir el càrrec de governador romà d'Hispània. Es coneix poc més de la seva carrera política.

El pare de Cras Frugi és desconegut, però podria haver estat "Marcus Pupius Piso Frugi" (que potser va ser pretor l'any 44 aC i legat l'any 40 aC). Llavors el seu avi patern hauria estat "Marcus Pupius Piso Frugi Calpurnianus", cònsol l'any 61 aC. El sobrenom "Frugi" vol dir honest, o persona d'honor.

Marc Licini Cras Frugi, amb una esposa de nom desconegut, va tenir un fill anomenat "Marcus Licinius Crassus Frugi", que va ser cònsol l'any 27 i es va casar amb Escribònia, descendent del triumvir Pompeu. I també una filla anomenada Licínia que es va casar amb Luci Calpurni Pisó, cònsol l'any 27.


Taslima Nasrin

Taslima Nasrin o Taslima Nasreen (en bengalí: তসলিমানাসরিন) (Mymensingh, 25 d'agost de 1962) és una metgessa i escriptora bengalí, activista en favor dels drets humans.


Neleu

Segons la mitologia grega, Neleu (en grec antic Νηλεύς), va ser un heroi grec, fill de Posidó i de Tiro. És germà bessó de Pèlias i germanastre d'Èson, Feres i Amitàon, fills de Tiro i de Creteu.

Quan van néixer, Neleu i Pèlias van ser abandonats per la seva mare. Una euga que va enviar Posidó, els va alimentar. Una altra tradició deia que un dels nens tenia una marca a la cara per una guitza d'euga, i que els havien recollit uns criadors de cavalls. Aquests homes havien anomenat Pèlias al nen que duia la cicatriu, de la paraula grega "pelion" que vol dir lívid. A l'altre li van posar Neleu. Quan es van fer grans, els nens van trobar la seva mare, que era maltractada per la seva sogra, anomenada Sidero. Pèlias i Neleu van atacar Sidero, però ella es va refugiar en un temple d'Hera. Pèlias va violar el santuari i va matar Sidero sobre l'altar.

Més endavant, els dos germans van disputar pel tron de Iolcos, al qual tots dos tenien dret, però Neleu, vençut, s'adreçà a Messènia, on fundà la ciutat de Pilos. Es va casar amb Cloris, filla d'Amfíon, amb qui va tenir una filla, Pero, i dotze fills, entre altres, Periclimen i Nèstor.

Heracles va dirigir contra ell una expedició amb el pretext que un temps abans, Neleu s'havia negat a purificar-lo per la mort d'Ífit. En aquesta lluita van morir onze fills de Neleu, i només se salvà Nèstor, que era absent. Unes tradicions diuen que Neleu va morir també en aquesta lluita, però d'altres que va morir de malaltia a Corint i que va ser enterrat allí.

Segons Herodot, els Pisistràtides, la dinastia de tirans que va governar Atenes al , eren originaris de Pilos i es consideraven descendents de Neleu.


Pèlias

Segons la mitologia grega, Pèlias (en grec antic Πελίας), va ser un heroi, fill, junt amb el seu germà bessó Neleu, de Posidó i de Tiro (o del déu-riu Enipeu, del qual Posidó va prendre la forma). El seu pare "humà" és Creteu.

Té com a germanastres Èson, pare de Jàson, Feres i Amitàon. Tiro va mantenir en secret el naixement dels dos fills que havia tingut amb el déu i va abandonar els nadons. Uns mercaders conduïen un ramat de cavalls i en passar on eren els nens, una euga va donar un cop a un dels dos petits i l va deixar al rostre una marca lívida (en grec pelion). Els comerciants de cavalls van donar a aquest nen el nom de Pèlias, i a l'altre el de Neleu. Altres versions diuen que els dos nens havien estat alimentats per una euga, que és l'animal sagrat de Posidó. Els dos bessons van ser recollits per un pastor i més tard van ser reconeguts per Tiro gràcies al bressol de fusta on havien estat posats per ella.

Pèlias i Neleu es van disputar el regne de Iolcos i Neleu va ser expulsat pel seu germà. Aleshores Neleu es va retirar a Pilos, a Messènia, i Pèlias es va quedar a Tessàlia, on es va casar amb Anaxíbia, la filla de Biant (o amb Filòmaca, una de les filles d'Amfíon). Amb ella va tenir un fill, Acastos, i quatre filles: Pisídice, Pelòpia, Hipòtoe i Alcestis.

Pèlias va oferir un dia un sacrifici a Posidó a la vora del mar, i va fer una crida que va convocar un gran nombre de persones, entre les quals hi havia el seu nebot Jàson, que havia viscut al camp. Quan Jàson va saber la crida del rei, va córrer per assistir a la celebració, però mentre travessava un riu va perdre una sandàlia i va arribar a la cerimònia amb un peu descalç. Però temps enrere, Pèlias, en una consulta a l'oracle de Delfos, havia estat advertit que es malfiés d'un home només calçat d'un peu. Quan Pèlias va veure Jàson d'aquella manera, recordant l'oracle i cridant el seu nebot, li preguntà què li faria, si fos rei, a un home que sabés que estava destinat a destronar-lo. Jàson li va respondre que l'enviaria a buscar el velló d'or. Es diu que aquesta resposta li va inspirar Hera, que volia portar la fetillera Medea a Iolcos i fer possible la mort de Pèlias. Pèlias li va prendre la paraula a Jàson i l'envià a conquerir el velló d'or a la Còlquida amb l'esperança que no tornaria. Llavors va voler matar el seu germanastre Èson, per por que li volgués prendre el tron. Aquest li va demanar el poder triar la manera de morir, i es va enverinar amb sang de toro. Alcímede, la mare de Jàson, va maleir Pèlias i es va penjar, deixant un fill de poca edat, Pròmac, a qui Pèlias també va matar. Al cap d'un temps va tornar Jàson, que, tot i desitjar venjar els seus pares, va dissimular i es dirigí a Corint, on va tramar, amb Medea, la forma de castigar Pèlias.

Medea va arribar a Iolcos i va convèncer les filles de Pèlias que podien rejovenir el seu pare, que començava a fer-se vell. Per provar-los les seves arts, va esquarterar un moltó vell, el va fer bullir amb unes herbes màgiques i al cap d'un temps en va sortir un anyell. Convençudes, les filles de Pèlias van dessagnar el seu pare i el van bullir, segons les instruccions de Medea, però Pèlias no va ressuscitar. Horroritzades per aquell crim, les filles de Pèlias es van desterrar voluntàriament i van anar a l'Arcàdia. En temps de Pausànies s'ensenyaven les seves tombes prop del temple de Posidó, a Mantinea. Una altra versió deia que es van casar i que no se les va considerar culpables, perquè només havien seguit les instruccions de Medea. Només Alcestis, una de les filles de Pèlias, no va voler participar en l'operació màgica practicada al seu pare.

Acastos, el fill de Pèlias, va recollir les restes del seu pare i va organitzar uns funerals solemnes, durant els quals es van celebrar uns jocs fúnebres que van ser molt cèlebres. Higí ha conservat la llista dels vencedors, entre els quals hi figuren Càlais i Zetes, els Borèades; Càstor i Pol·lux, els Dioscurs; Telamó i Peleu, els fills d'Èac; Hèracles; Melèagre, que va vèncer en el llançament de javelina; Cicne, fill d'Ares; Bel·lerofont, que va aconseguir el premi en la cursa de cavalls; Iolau, el fill d'Íficles, que guanyà a les quadrigues, vencent Glauc, fill de Sísif; Èurit, fill d'Hermes, que va guanyar en el tit a l'arc; Cèfal, fill de Deioneu, que guanyà el concurs de fona; Olimp, el deixeble de Màrsies, el premi de flauta; Orfeu, el de la lira; Linos, fill d'Apol·lo, el de cant; Eumolp, fill de Posidó, el de cant amb acompanyament (l'acompanyant era Olimp). De vegades s'hi afegia Atalanta, que va guanyar el premi de lluita contra Peleu.

A conseqüència de la mort del seu pare, Acastos va expulsar Jàson i Medea de Iolcos.


Abu-Bakr as-Siddiq

Abu-Bakr as-Siddiq —— (la Meca, vers 573 - Medina, el 23 d'agost de 634) va ser un dels primers conversos a l'islam i un dels principals seguidors del profeta Mahoma. Durant la vida del Profeta va actuar com el seu amic i confident, esdevenint el seu sogre, i a la mort d'aquest es convertí en el primer califa musulmà establint el califat Raixidun, essent considerat pels sunnites el primer dels quatre "califes ortodoxos", anomenats els "ben guiats" o "raixidun". El seu califat, que durà dos anys i tres mesos (632-634), significà la consolidació i expansió de l'islam cap a Síria i l'Iraq. La seva vida personal consistí en la renúncia a tota riquesa i pompa. Es troba enterrat al costat de Mahoma i d'Úmar ibn al-Khattab a la Mesquita del Profeta de Medina.


Híades

D'acord amb la mitologia grega, les Híades (en grec antic Ὑάδες, "que plogui"), foren nimfes, filles d'Atlas i d'Etra (però algunes versions les fan filles de Plèione, com les seues germanes les Plèiades). De vegades se'ls atribuïa com a pare el rei de Creta Melisseu, però també podien ser filles de Hiant, d'Erecteu o fins i tot de Cadme.

Eren set, segons la versió més difosa del mite, i es deien Ambrosia, Coronis, Dione, Eudora, Filètoe, Pedília i Polixo, però també se n'esmenten d'altres, com Adaste, Altea, Cleia i Fèsile.

Habitants dels boscos i dels estanys, figuren entre les dides de Dionís, amb el nom de "nimfes de Nisa", però per temor a Hera van confiar l'infant a Ino i van fugir al costat de la seva àvia, Tetis.

Van plorar tant per la mort del seu germà Hiant que els déus, apiadats, les van transformar en un grup d'estels de la constel·lació del Taure, el cúmul estel·lar de les Híades. La seua aparició a començaments de maig anunciava la pluja, que els antics interpretaven com les seues llàgrimes.


Neverball

Neverball és un joc de plataformes 3D (per un sol jugador) semblant al Super Monkey Ball. Actualment està disponible per Microsoft Windows 2000/XP, GNU/Linux, FreeBSD, Mac OS X i Sega Dreamcast. Neverball és programari lliure sota la llicència GPL.


Aeroport de València

LAeroport de València, anomenat també Aeroport de Manises és un aeroport espanyol gestionat per AENA, es troba a 7 km a l'Oest de València. Està situat entre els termes municipals de Manises i Quart de Poblet, s'ha convertit en un important centre de negocis i turisme, facilitant el desenvolupament econòmic de la zona.

El trànsit és un 50% nacional i un altre internacional. Fins a l'arribada de l'AVE a València en 2010, la ruta amb Madrid-Barajas recollia més del 20% dels passatgers de l'aeroport i que des de llavors ha perdut un 75% del passatge. La ruta nacional més transitada de l'aeroport a 2012 ha estat amb Palma. Altres destinacions nacionals d'importància són Madrid-Barajas, Sevilla, Eivissa i Màlaga. També és important el trànsit internacional amb els països de la Unió Europea, sent París-Charles de Gaulle, Zuric, Londres-Gatwick, Bèrgam-Orio al Serio, Roma-Fiumicino i Amsterdam-Schiphol els països que aporten major nombre de passatgers.

L'aviació general té un lloc destacat dins de l'aeroport de València. Anualment, es produeixen nombrosos moviments d'aviació privada i els treballs aeris relacionats amb l'agricultura són molt importants en aquest aeroport. L'Aeroport de València alberga la base de l'aerolínia regional Air Nostrum, que opera amb la franquícia Iberia regional.

L'aeroport forma part de la xarxa de 47 aeroports de AENA. A 2012 va quedar en el lloc 10 quant a nombre de passatgers, 8 pel que fa a volum de mercaderies i 7 quant a nombre d'operacions, a més a més va quedar entre un dels deu aeròdroms d'aquesta xarxa que van ser rendibles. És el segon aeroport del País Valencià després de l'Aeroport d'Alacant. L'any 2014, l'aeroport va registrar un tràfic de 4.592.512 passatgers, 56.438 operacions i 12.514 tones de mercaderies.


Ediciones Primera Plana

Ediciones Primera Plana és una societat editora catalana que s'encarrega d'editar totes les publicacions del Grup Zeta.

Aquesta societat amb seu a Barcelona edita, entre d'altres, els diaris generalistes "El Periódico de Catalunya", "El Periòdic d'Andorra", "El Periódico del Mediterráneo", "Ciudad de Alcoy", "La Voz de Asturias", "El Periódico de Aragón" o "El Periódico Extremadura"; els diaris esportius "Sport" o "Equipo"; i revistes com "Interviú", "Primera Línea" o "Woman".

L'any 1998 fou guardonada amb el Premi Nacional a la Projecció Social de la Llengua Catalana, concedit per la Generalitat de Catalunya, per la sortida a la llum de l'edició en català del "Periódico de Catalunya".


Sean Astin

Sean Astin (Santa Monica, Califòrnia, 25 de febrer de 1971) és un actor, director i productor estatunidenc nominat a l'Oscar al millor curtmetratge per "Kangaroo Court" (1994).

És fill dels actors Patty Duke i John Astin, encara que el seu pare biològic és Michael Tell, un escriptor jueu americà que es va divorciar de Patty Duke abans de casar-se amb Astin. Sean és germà de Mackenzie Astin, també actor a "The Facts of Life".


La Bressola

La Bressola és una associació cultural creada a Perpinyà l'any 1976 per a promoure una xarxa d'escoles associatives que practiquen la immersió lingüística en català a les comarques de la Catalunya Nord. Juntament amb La Calandreta, Diwan, les Seaska i les escoles ABCM-Zweisprachigkeit, forma una confederació d'escoles bilingües a França, l'Eskolim.

Aquesta agrupació d'escoles laiques va esdevenir un referent de l'activisme cultural i polític a la Catalunya del Nord, tasca que ha estat essencial per la defensa i la recuperació de la llengua i la identitat catalanes, i per la qual se li va concedir el 2007 la Creu de Sant Jordi.


Meat Loaf

Michael Lee Aday (Dallas, 27 de setembre de 1947) més conegut com a Meat Loaf (en anglès “tros de carn”), és un actor i cantant de rock estatunidenc. També sota el nom de Meat Loaf es coneix a la banda que lidera i de la qual és vocalista. És conegut pel seu paper d'Eddie al musical The Rocky Horror Show i la pel·lícula The Rocky Horror Picture Show i seu àlbum "Bat out of Hell" i per moltes cançons pertanyents a bandes sonores de pel·lícules. L'àlbum "Bat out of Hell" ha venut més de 43 milions de còpies arreu del món.


Psi-1 Aquarii b

Psi-1 Aquarii b o 91 Aquarii b és un planeta extrasolar que orbita l'estrella gegant Psi1 Aquarii o 91 Aquarii. És un planeta superjovià que orbita a prop de l'estrella en una òrbita molt circular.


Arzanah

L'illa d'Arzanah és una illa de l'emirat d'Abu Dhabi (Emirats Àrabs Units) al golf Pèrsic, a uns 175 km a l'oest-nord-oest d'Abu Dhabi (ciutat) i a 25 km al sud-est de l'illa Dayyinah. És una illa arenosa amb 66 metres d'altura màxima a la part central. La seva superfície és d'uns 8 km². Mesura 4 km de llarg per 2 d'ample.

Centre de la indústria petroliera degut al pou marítim d'Arzanah, avui dia s'ha iniciat un programa de recuperació ecològica (que va començar el 1994). A la part sud de l'illa hi ha un aeroport (codi OMAR).

Va tenir una colònia de cormorans de Socotora ("Phalocrocorax nigrogularis") i nombroses gavines del tròpic ("Phaethon aethereus") a més de tortugues, però la restauració fou difícil per la presència de gats a l'illa que foren capturats i traslladats a partir de 1996.

L'illa ja s'esmenta amb el seu nom al llibre del joier venecià Gasparo Balbi el 1580. La majoria dels jaciments arqueològics que podrien haver existit foren segurament destruïts per construir les instal·lacions petrolieres.


Calvin Coolidge

John Calvin Coolidge (4 de juliol de 1872 a Plymouth, Vermont, Estats Units- 5 de gener de 1933) va ser president dels Estats Units entre el 3 d'agost de 1923 i el 3 de març de 1929. Anteriorment al càrrec va ser advocat, funcionari, governador de l'estat de Massachusetts i Vicepresident durant la presidència de Harding. Em morir el President Harding, va assumir la presidència, i després va complir un altre període com a President electe.

El seu mandat destaca pel creixement econòmic, lligat a la innovació en les comunicacions i la rebaixa general dels impostos sobre la majoria de la població. Per contra, va protagonitzar un període de relatiu aïllacionsime exterior.


Mare de Déu del Mont

La Mare de Déu del Mont és un santuari marià del bisbat de Girona, sobre el pic culminant de la serra del Mont (també coneguda com el Mont o, popularment, la Mare de Déu del Mont), a l'extrem meridional de l'antic municipi de Bassegoda, actualment agregat al d'Albanyà (Alt Empordà). La seva Mare de Déu és considerada la patrona de l'Empordà i del Bisbat de Girona.


Childhood's End

"Childhood's End" és una cançó de l'àlbum de Pink Floyd del 1972 "Obscured by Clouds". Va ser l'última cançó de Pink Floyd composta completament per David Gilmour, així com la darrera que va comptar amb lletres escrites per ell, fins a "A Momentary Lapse of Reason" el 1987. La cançó comparteix un títol amb la novel·la de ciència-ficció 1953 del mateix nom d'Arthur C. Clarke . La versió remixada del 2016 de "Childhood's End", que apareix a "The Early Years 1965–1972," va ser llançada com a segon senzill per promocionar la caixa fixada a l'octubre de 2016.


Tit Sext Magi Laterà

Tit Sext Magi Laterà (en llatí "Titus Sextius Magius Lateranus") va ser un magistrat romà membre de la família dels Laterans ("Lateranus") a la qual va pertànyer el primer cònsol plebeu Luci Sext Sextí Laterà ("Lucius Sextius Sextinus Lateranus") l'any 366 aC. Formava part de la gens Sèxtia.

Va viure durant la segona meitat del i la primera meitat del . Laterà va ser cònsol l'any 94 i tenia com a col·lega Lucius Nonius Calpurnius Torquatus Asprenas. Només es coneix la seva vida a partir d'inscripcions.

Va ser cònsol l'any 94 sota l'emperador Domicià. Es va casar amb la noble romana Volussia Torquata, una de les filles de Quint Volusi Saturní i de la seva dona Nonia Torquata. Entre els seus descendents, probablement un fill, hi havia Tit Sexti Corneli Africà, que va ser cònsol l'any 112.


Theater an der Wien

El Theater an der Wien és un teatre històric de Viena, en funcionament des de 1801.

Va ser concebut per l'empresari teatral Emanuel Schikaneder de Viena, personatge més conegut com a llibretista i col·laborador de Mozart en l'òpera "La flauta màgica" (1791). A Schikaneder se li havia concedit una llicència imperial l'any 1786 per a construir un teatre nou, però no va ser fins a l'any 1798 que es va sentir preparat per a aprofitar aquesta autorització.

L'edifici va ser projectat en estil Imperi per l'arquitecte Franz Jäger; la construcció es va concloure l'any 1801. Només es conserva una part de l'edifici original: la "porta de Papageno", que és un monument a Schikaneder, qui va representar el paper de Papageno en l'estrena de "La flauta màgica", un paper escrit especialment per a ell. Se'l mostra en companyia dels seus tres fills, que van representar els Tres Infants en la mateixa òpera.
Tot i que "Wien" és Viena en alemany, el "Wien" del nom del teatre és realment el nom del riu de Viena (Wienfluss), que alguna vegada va fluir prop del teatre; "an der Wien" significa "a la vora del Wien". Avui el riu està cobert, i al seu lloc hi ha el Naschmarkt, un mercat a l'aire lliure.

El teatre es va inaugurar el 13 de juny de 1801 amb un pròleg escrit per Schikaneder, seguit per l'òpera "Alexander" d'Alexander Teyber. D'acord amb el diccionari New Grove, era el «més pròdigament equipat i un dels més grans teatres del seu temps».


Dénethor I

:"Aquest article parla del primer senescal de Góndor amb aquest nom. Pel personatge de El Senyor dels Anells, vegeu Dénethor II. Per l'elf de la Primera Edat, vegeu Dénethor (Primera Edat)".
Dénethor I va ser el desè senescal regent de Góndor, el poderós regne de la Terra Mitjana en la ficció literària de J.R.R. Tolkien. Dénethor és un nom sindarin que significa "vista d'àguila".

Va néixer l'any 2815 de la Tercera Edat, fill de Rian, la germana del senescal Dior. A la mort del seu oncle sense descendència el 2435 heredà el càrrec, en el que era el primer trencament de la línia masculina directa a dels sensescals de la Casa de Hurin.

Quan obtingué el poder el reialme es trobava en temps de pau (període conegut com "la pau vigilant"), però la tranquil·litat s'acabà el 2575 quan Ithílien va rebre l'atac sobtat dels ferotges Uruk-hai: una raça d'orcs que mai havia estat vista abans. Góndor perdé temporalment el control d'Ithílien, i molts dels seus habitants van morir o van haver de fugir-ne. L'antiga capital d'Osguíliath va quedar definitivament en runes després dels danys causats durant la batalla que hi tingué lloc.

Tingué tres fills: dues nenes i un nen, Bóromir, que el succeïria a la seva mort el 2477.


Crotop

D'acord amb la mitologia grega, Crotop (en grec antic Κρότωπος) va ser un rei d'Argos, fill d'Agènor. Va tenir dos fills, Estenelau i Psàmate

Psàmate havia estat amant d'Apol·lo i del déu va tenir un fill, Linos, que va abandonar així que va néixer, per por al seu pare. Linos va ser recollit per uns pastors però més tard els seus gossos el van devorar. Psàmate no podia amagar el dolor de la pèrdua del seu fill i explicà a Crotop tota la història. Ell s'enfadà, i no va creure que el pare havia estat Apol·lo. Va manar que ajusticiessin la seva filla i la va fer enterrar viva. Apol·lo, irritat per les morts del seu fill i de la seva amant, envià a l'Argòlida un monstre terrible anomenat Pena, i l'oracle indicà que només cessaria si es tributaven honors divins a Psàmate i a Linos. Un cop passat el flagell, Crotop s'hagué d'exiliar i s'instal·là a Mègara.

Ovidi explica que després de mort, Apol·lo el va precipitar al Tàrtar i el va posar entre els grans criminals.


La italiana

La italiana és una pintura a l'oli realitzada per Van Gogh el 1887 i actualment exposada al Museu d'Orsay de París.

El subjecte representat és una dona asseguda, presumiblement Agostina Segatori, antiga model de Corot, Gérôme i Manet, i propietària del cafè del Tambourin, al boulevard de Clichy, a París. Amb ella, Van Gogh hi va tenir una breu relació amorosa uns mesos abans d'executar aquest retrat.

La dona és retratada frontalment, vestida amb vestits folklòrics i amb un mocador vermell al cap que li cobreix els negres cabells. De la cadira sobre la qual es troba asseguda, blava, es veu només una cantonada del respatller al seu darrere. El fons és una taca uniforme de color groc, la qual cosa recorda la tècnica de la taca de color pur i opac de les estampes. Aquesta absència de referències de perspectiva dona a la tela una certa bidimensionalitat, la qual falta, tanmateix, al cap de la figura, enriquida per tons clarobscurs que fan intuir la profunditat i la consistència. Sobre el costat dret i sobre el superior de la tela està pintat un marc amb uns colors que recorden als de la faldilla de la model.