Ibn al-Àixath

Abd-ar-Rahman ibn Muhàmmad ibn al-Àixath —en àrab عبد الرحمن بن الأشعث—, més conegut senzillament com a Ibn al-Àixath, fou un general omeia descendent d'una família noble dels kinda d'Hadramaut, nét d'al-Àixath i fill de Muhàmmad ibn al-Àixath, un personatge notable però de segon nivell.

Abd-ar-Rahman ibn Muhammad va participar en l'activitat política del seu pare. El 686 va combatre al costat de Mússab ibn az-Zubayr a la batalla d'Harura contra l'aventurer xiïta al-Mukhtar ibn Abi-Ubayd, i va instigar a Mússab a matar els presoners sembla que per venjar al seu pare. L'octubre del 691 el califa Abd-al-Màlik ibn Marwan (685–705) va derrotar i matar Mússab a la vora del Dudjayl. Va passar llavors al servei del califa Abd-al-Màlik i el seu germà Bixr ibn Marwan (governador de l'Iraq amb seu a Kufa) li va encarregar participar en una campanya contra els kharigites al front de 5000 milicians de Kufa, dirigits per l'omeia Khàlid ibn Abd-Al·lah ibn Khàlid ibn Assid (començament del 692); els kharigites, que s'havien acostat a Ahwaz, es van retirar després de 20 dies de lluita.

Abd-ar-Rahman va anar després a Rayy d'on fou nomenat governador per Bixr ibn Marwan. Durant uns tres anys deixa de ser esmentat. El 694 al-Hajjaj ibn Yússuf, potser a causa de les queixes dels habitants del Hijaz, fou traslladat al govern d'Iraq, on acabava de morir Bixr ibn Marwan, el germà del califa. El govern que se li va donar no incloïa el Sistan (Sidjistan) ni el Khurasan però si el Djibal i Pèrsia, el que el convertia en el superior d'Abd-ar-Rahman. Al-Hajjaj va haver de combatre als kharigites azarika (azraquites) i després de la seva victòria la seva jurisdicció fou ampliada al Khurasan i Sistan (697) delegant el govern de Khurasan en el general Abu-Saïd al-Muhàl·lab ibn Abi-Sufra (697-701). Al mateix temps a Mossul el cap kharigita Shahib ibn Yazid que tenia el suport dels Banu Shayban, feia incursions al territori entre Iraq i el Diyar Bakr i cap a l'interior de l'Iraq, i amb pocs homes va obtenir diverses victòries. Al-Hajjaj va cridar al general Abd-ar-Rahman des de Rayy i li va donar un exèrcit de 6000 cavallers, per combatre a Shahib; Abd-ar-Rahman va seguir els consells del general Uthman ibn Said al-Djazal, que havia tingut ocasió de patir en carn pròpia l'habilitat de Shahib, i va fer una campanya amb molta precaució; com que la lluita s'allargava el governador de Madain Uthman ibn Katan es va queixar a al-Hajjaj i aquest va ordenar a Abd-ar-Rahman atacar, però fou derrotat pels kharigites que li van causar entre 720 i 1120 baixes, fugint els que van sobreviure cap a Kufa on també va arribar el general derrotat però es va amagar fins que al-Hajjaj li va concedir el "aman" (perdó). Les relacions dels dos homes devien ser bones, ja que Muhammad, fill d'al-Hadjdjaj, s'havia casat amb una germana d'ibn al-Ashath, però progressivament es van deteriorar: Abd-ar-Rahman era molt orgullós, es titulava "Nasir al-Muminin" (Ajudant dels Creients) i es considerava destinat a crear un imperi de les tribus iemenites; al-Hajjaj cada cop en desconfiava més, i el caràcter d'aquest feia el futur imprevisible.

Al Sistan o Sidjistan, del que depenia el Kabulistan, el sobirà d'aquest territori esmentat com el Rutbil (probablement el Zunbil) resistia als musulmans; un dels sobirans va derrotar greument al governador delegat de Sistan, Ubayd-Al·lah ibn Abi-Bakra (698); per posar fi a la resistència i dominar tota la regió, al-Hajjaj va enviar des de Kirman (on suposadament havia estat enviat per castigar a un cap militar que no havia ajudat al governador de Sistan contra el Zunbil de Kabulistan) un gran exèrcit sota el comandament del general Abd-ar-Rahman ibn al-Àixath; pel seu magnífic equipament l'exèrcit fou conegut com l'"exèrcit dels galls d'indi" (Djaysh al-tawawis).

Ibn al-Ashath va arribar a Sistan el 699 i va posar les tropes locals sota el seu comandament; va envair Kabulistan establint guarnicions a les posicions que ocupava i un servei de correu entre aquestes; quan va arribar a les muntanyes va retornar a Bust deixant per la campanya del 700 una penetració més agosarada.

Però quan va informar a al-Hajjaj, aquest estava impacient i li va ordenar avançar ràpidament sota amenaça de ser substituït pel seu germà Ishak, i li va escriure diverses cartes pressionant i injuriant-lo greument tractant-lo d'incapaç i tou, deixant entendre a més a més que no retiraria les tropes (a les que no agradava servir tan lluny) fins a la victòria. Al-Ashath, que sabia que el conjunt de militars del seu exèrcit eren hostils a al-Hajjaj i a la guerra en aquells territoris llunyans, els va deixar decidir, i tots es van declarar per la revolta contra l'hegemonia siriana i de fet en darrer terme, contra el mateix califa. Coneguda la revolta milers d'homes es van unir a l'exèrcit rebel que va pujar a 100.000 soldats.

Ibn al-Ashath va oferir un pacte al Zunbil de Kabul que aquest va acceptar immediatament (en cas de victòria de la rebel·lió el zunbil gaudiria d'avantatges, en cas de derrota hauria de donar asil a al-Ashath), i va avançar cap a Iraq. A la rodalia de Bàssora al-Hadjdj va quedar assetjat; va demanar ajut al califa que va enviar un exèrcit dirigit per dos dels seus fills. Els rebels van derrotar les forces d'al-Hajjaj prop de Tustar (24 o 25 de gener del 701); el governador derrotat es va retirar cap a Bàssora que aviat va abandonar i es va dirigir a al-Zawiya, entrant al-Ashath a Bàssora el divendres 15 de gener del 701. Tot seguit es va dirigir a Kufa amb els soldats natius de la ciutat deixant com a governador a Bàssora a l'haiximita Abd-ar-Rahman ibn Abbàs, però els ciutadans van acceptar l"'aman" ofert per al-Hajjaj i van expulsar la guarnició (l'aman va resultar ser una enganyifa doncs 11000 persones van ser executades quan el governador va recuperar la ciutat) que es va retirar cap a Kufa on a la ciutadella encara resistia Matar ibn Nadjiya. Milers d'iraquians es van unir a al-Ashath.

Al-Hajjaj va deixar a Bàssora al seu cosí Ayyub al-Hakam ibn Abi Akil i es va dirigir a Kufa (abril del 701) i va agafar posicions a Dayr Kurra mentre al-Ashath les agafava a Dayr al-Djamadjim (disposava aleshores d'uns 200.000 homes el doble almenys que el seu rival); durant un temps hi va haver xocs menors sent el més important el d'al-Zawiya. El califa va ordenar fer propostes de pau (a petició dels notables de Damasc) contra l'opinió d'al-Hajjaj i va proposar als rebels la deposició del governador, l'equiparació de sous dels militars iraquians amb els sirians i per al-Ashath el govern de qualsevol ciutat de l'Iraq, però els rebels van refusar aquestes propostes, contra l'opinió d'al-Ashath que les volia acceptar. Els enfrontaments menors van seguir uns mesos. Finalment es va lliurar la batalla de Dayr al-Djamadjim (setembre del 701) en què les forces d'al-Ashath, després de portar la iniciativa la major part del dia, al final es van desbandar; Al-Ashath va fugir i va passar per Kufa on es va acomiadar de la família i va seguir cap a Bàssora. Al-Hajjaj va entrar a Kufa on va fer una matança entre els presoners i seguidors del general derrotat.

Els fidels d'al-Ashath encara dominaven algunes ciutat: Muhammad ibn Sad ibn Abi Wakkas havia ocupat Madain i el quraixita Ubayd Allah ibn Samura havia reconquerit Bàssora. Al-Hajjaj al cap d'un mes es va posar en campanya contra aquestes restes dels rebels i després de 15 dies els va derrotar a Maskin a la vora del Dudjayl al Khuzistan, (finals del 701). Al-Ashath va fugir cap a Sistan perseguit per una columna del seu rival dirigida per Umara ibn al-Tamim. Una vegada a Sistan el seu "amil" (governador militar) de Zarandj li va refusar l'entrada; el de Bust el va obrir però el va fer presoner; el zunbil de Kabul es va presentar i va obligar a l'amil a deixar lliure al general, i complint la seva paraula se'l va emportar sota la seva protecció cap a Kabul.

Al Sistan van arribar seixanta mil refugiats que fugien de la repressió. Aquestos rebels van convidar a al-Ashath a reprendre la lluita. El general d'al-Hajjaj, Umara, s'acostava i els refugiats creien que no podrien resistir i consideraven el millor retirar-se cap al Khurasan on reclutarien noves forces i es mantindrien fins a la mort del cap enemic o del califa. Quan un grup de dos mil homes manats per Ubayd Allah ibn Samura es va passar a l'enemic, al-Ashath es va retirar dels combats al·legant la manca de concòrdia i es va refugiar altre cop amb el zunbil de Kabul. Els que no el van seguir van escollir com a cap a l'haiximita Abd-ar-Rahman ibn Abbas ibn Rabia ibn al-Harith ibn al-Muttalib (també esmentat com Abd-ar-Rahman ibn Ayash ibn Abi Rabia ibn al-Harith ibn Abd-al-Muttalib) però combatuts pel general Yazid ibn al-Muhallab foren aplanats i els caps principals fets presoners i executats; van seguir execucions en massa ordenades per al-Hajjaj.

Durant un parell d'anys el governador iraquià va pressionar al zunbil per entregar al seu protegit i finalment aquest va cedir; es diu que abans de ser entregar al-Ashath fou mort pel mateix zunbil o va morir de malaltia i el seu cap fou enviat al governador, però el relat més repetit és que quan estava encadenat en el castell de Rukhkhadj per ser entregat es va tirar de dalt baix arrossegant a l'home que aguantava les seves cadenes (704).


8a etapa del Tour de França de 2009

La 8a etapa del Tour de França de 2009 es disputà el dissabte 11 de juliol sobre un recorregut de 176 quilòmetres entre Andorra la Vella i Sent Gironç a l'Arieja. La victòria fou per l'espanyol Luis León Sánchez, que s'imposà a l'esprint als seus companys d'escapada. Aquesta era la segona etapa de muntanya pirinenca.


Sanfermines

Els Sanfermines (en basc Sanferminak) són una celebració en honor de sant Fermí que té lloc anualment a la ciutat de Pamplona, capital de la Comunitat Foral de Navarra. Les festes comencen amb el llançament del txupinazo (coet) des del balcó de l'Ajuntament de Pamplona a les 12 del migdia del 6 de juliol i acaben a les 24h del 14 de juliol amb el «Pobre de mí», una cançó de comiat.

Una de les activitats més famoses dels Sanfermines és l"'encierro", que consisteix en un recorregut de 849 metres corrent davant dels braus i que culmina a la plaça de braus de la ciutat. Els tancaments tenen lloc tots els dies entre el 7 i el 14 de juliol i comencen a les vuit del matí, amb una durada mitjana d'entre dos i tres minuts.

Els Sanfermines tenen un origen que es remunta diversos segles enrere, encara que la seva fama mundial és un fenomen recent, vinculat també a la difusió que els va donar Ernest Hemingway; es tracta d'unes festes singulars i és l'esdeveniment pel qual més es coneix Pamplona al món. La seva fisonomia actual, cosmopolita i multitudinària, és el resultat d'una lenta evolució històrica els orígens de la qual es remunten a l'edat mitjana.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


José Antonio González Linares

José Antonio González Linares (San Felices de Buelna, 25 de febrer de 1946) exciclista destacat espanyol, que fou professional entre 1969 i 1979.

Abans de passar al professionalisme va prendre part en la prova en ruta dels Jocs Olímpics de Mèxic de 1968, finalitzant en 12a posició.

Va aconseguir importants victòries al llarg de la seva carrera, sent una de les més importants la victòria d'etapa aconseguida al Tour de França de 1970, en què va superar Eddy Merckx en una contrarellotge. Ha sigut un gran esprínter, cosa que li ha valgut obtenir victòries en moltes curses.

Amb quatre triomfs és el ciclista que més vegades ha guanyat la Volta al País Basc. El 1970 es proclamà campió d'Espanya de ciclisme en ruta.

Des de les eleccions municipals de 1999 és alcalde de la seva vila nadiua, San Felices de Buelna, càrrec al qual es presentà sota les sigles del Partit Regionalista de Cantàbria. El 2007 revalidà la majoria absoluta, amb el suport del 81,97% dels vots del municipi (10 regidors d'11), sent d'aquesta manera l'alcalde més votat d'Espanya en porcentaje.

A banda d'aquesta feina, també és conseller d'un equip de ciclisme, col·laborador de l'equip esportiu de la cadena SER i columnista del diari As.


Vuissens

Vuissens és un municipi suís del cantó de Friburg, cap del districte de la Broye. Es tracta d'un municipi completament enclavat al Cantó de Vaud.


Partit Polític dels Radicals

Partit Polític dels Radicals (neerlandès "Polieteke Partij Radikalen", PPR) fou un partit polític neerlandès d'esquerra d'inspiració cristiana fundat el 1968. El 1991 es va unir al Partit Popular Evangèlic (EVP) i al Partit Socialista Pacifista per formar GroenLinks.

Després de les eleccions de 1967 es forma govern dels conservadors KVP-ARP-CHU amb els liberals de VVD i no amb el Partit del Treball, frustrant les esperances d'un govern progressista. Això provocà protestes en el sector progressista del Partit Antirevolucionari i alguns del Partit Popular Catòlic, quan es veia clar que tots tres anaven a unir-se. L'abril de 1968 els radicals catòlics Jacques Arden i Bas de Gaay Fortman, formaren partit i el seu grup parlamentari propi. Ruud Lubbers, que inicialment hi simpatitzava, no es va unir.

Col·laboraren estretament amb el Partit Socialista Pacifista, Demòcrates 66 i el Partit del Treball, amb qui van fer PAK (acord progressista) i govern a l'ombra. Es presentà a les eleccions de 1971 però només va obtenir 2 escons, i els membres del PAK 52, alhora que per fi PvdA i VVD fan govern conjunt. A les eleccions de 1972 es presentaren amb Bas de Gaay com a cap de llista i obtingueren 7 escons, alhora que els del PAK sumaven 56; aleshores es formà un govern de centreesquerra (el PAK amb dissidents d'ARP i KVP) presidit per Joop den Uyl i on PPR aportà com a ministres Harry van Doorn (Cultura) i Boy Trip (secretari d'estat).

A les eleccions de 1977 el nou cap fou Ria Beckers, però la polarització de l'enfrontament entre Den Uyl i Van Agt provoca la caiguda a 3 escons i queda fora d'un possible govern. Els anys 1981 i 1983 també participà en manifestacions antinuclears i s'hi formaren dos grups, el d'Eric Jurgens, partidari de col·laborar amb PvdA, i el de Wageriningen, de fer-ho amb el Partit Comunista i el Partit Socialista Pacifista, altres amb els verds (Bas de Gaay). Les dues opcions últimes s'aliaren i s'imposaren en el Congrés de 1981 i a les eleccions de 1981 va obtenir 3 escons, però que es va reduir a 2 a les de 1982. El 1985 reberen al dissident de la CDA Stef Dijkman.

La col·laboració amb el Partit Popular Evangèlic (EVP) i el Partit Socialista Pacifista (PSP) es va fer més estreta: el 1984 signaren l'Acord Verd Progressista i es presentaren plegats a les eleccions europees de 1984 amb un programa pacifista i antinuclear, i assoliren l'obtenció d'un eurodiputat. El 1989 van iniciar converses amb el Partit Comunista i el PSP per a formar partit unificat, amb membres de sindicats, moviment antinuclear, artistes i del Partit Popular Evangèlic; es presentaren a les eleccions de 1989 liderats per Ria Beckers amb el nom d'Esquerra Verda. El nou partit es constituí oficialment el 1991 i tots tres partits socis s'hi van dissoldre.


Bernhard Germeshausen

Bernhard Germeshausen (Heilbad Heiligenstadt, RDA, 21 d'agost de 1951) és un atleta i corredor de bobsleigh alemany, ja retirat, que destacà entre la dècada del 1970 i 1980.

Inicià la seva carrera esportiva com a decatleta, aconseguint la victòria en el Campionat Nacional l'any 1974.

El 1976 participà en els Jocs Olímpics d'hivern disputats a Innsbruck (Àustria), on aconseguí dues medalles d'or en les proves de Bobs a 2 i Bobs a 4. En els Jocs Olímpics d'hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units) tornà a participar en les dues proves, aconseguint novament la victòria en la prova de Bobs a 4 i la medalla de plata en la prova de Bobs a 2.

Al llarg de la seva carrera aconseguí cinc medalles en el Campionat del Món de Bobsleigh, destacant les victòries l'any 1977 en la prova de Bobs a 4 i les de 1981 en Bobs a 2 i Bobs a 4.


HD 111232 b

HD 111232 b és un planeta extrasolar que orbita a 2 ua de la seva estrella amb una massa de com a mínim 6,8 cops la de Júpiter. Aquest planeta va ser descobert a l'Observatori de La Silla per Michel Mayor fent servir l'espectrògraf CORALIE el 30 de juny del 2003, juntament amb els planetes HD 41004 Ab, HD 65216 b, HD 169830 c, HD 216770 b, HD 10647 b i HD 142415 b.


Copa d'Europa de futbol 1982-83

La Copa d'Europa de futbol 1982-83 fou l'edició número vint-i-vuit en la història de la competició. Es disputà entre l'octubre de 1982 i el maig de 1983, amb la participació inicial de 33 equips de 32 federacions diferents.

La competició fou guanyada per l'Hamburg a la final enfront de la Juventus. Per primer cop des de l'edició del 1975-76 la competició no fou guanyada per un equip anglès.


Copa d'Europa de futbol 1976-77

La Copa d'Europa de futbol 1976-77 fou l'edició número vint-i-dos en la història de la competició. Es disputà entre l'agost de 1976 i el maig de 1977, amb la participació inicial de 32 equips de 32 federacions diferents.

La competició fou guanyada pel Liverpool a la final davant del Borussia Mönchengladbach.


Crist de la Minerva

El Crist de la Minerva o Crist redemptor, és una escultura realitzada en marbre per l'artista renaixentista Miquel Àngel, finalitzat el 1521. Aquesta obra es troba a l'església de Santa Maria sopra Minerva a Roma, col·locada en el costat esquerre de l'altar major.

Una versió d'aquest obra va ser començada el 1514 encarregada per Pietro Paolo Castellano, Bernardo Cencio, Mario Scappucci i Metello Vari que la destinaven per a l'església de la Minerva, al contracte de l'escultura es precisa que serà «una estàtua de marbre d'un Crist, de mida natural, nua, dreta, amb una creu entre els braços i els símbols de la passió, en la posició que Miquel Àngel jutgi adequada», entre 1514 i 1516 Miquel Àngel va treballar en aquesta estàtua fins que ja molt avançada va haver d'interrompre el seu treball per l'aparició d'una gran vena del marbre al rostre. Quan s'acostava el terme del contracte (quatre anys) els clients van insistir en la seva execució, quan Miquel Ángel ja es trobava a Florència, començà en un nou bloc de marbre una nova versió de l'escultura entre els anys 1519 i 1520, va enviar l'escultura a Roma al març de 1521 demanant al seu deixeble Pietro Urbano, que l'acabés. Tanmateix no devia anar gaire bé la seva realització, ja que Sebastiano del Piombo escriu a Miquel Àngel per demanar-li que cessi a Urbano i que acabi el treball Federico Frizzi. Es va fer així, i l'escultura es va col·locar al seu lloc el 27 desembre de 1521. Malgrat tot això sembla que Miquel Àngel encara va proposar una nova execució de l'obra, però Metello Vari no li ho concedí i accedí a rebre en compensació, a més a més, la primera versió inacabada, que col·locà al seu jardí. L'estàtua d'aquest jardí es creía perduda, i només en quedava la descripció d' Ulisse Aldrovandi, de 1556, fins que l'any 2000 va ser identificada per Irene Baldriga.

L'espiral és la figura predominant a la composició d'aquesta escultura amb el "contrapposto" clàssic, es troba el Crist abraçant la creu i a la mà els símbols del martiri pel que aconsegueix un testimoni de la fe cristiana i s'allunya de tot hel·lenisme.


Eleccions generals espanyoles de 1923

Eleccions generals espanyoles de 1923 foren convocades el 29 d'abril de 1923, convocades sota sufragi universal masculí. Foren les últimes eleccions convocades després de la Restauració borbònica i del tornisme de partits polítics instaurat per Antonio Cánovas del Castillo, abans que la cambra fos dissolta per la Dictadura de Primo de Rivera. En total foren escollits 409 diputats, i el vencedor fou una coalició ministerial formada per diverses fraccions del Partit Liberal:
* Liberal-Demòcrates, dirigits per Manuel García Prieto (87 diputats)
* Liberals del comte de Romanones (48 escons)
* Esquerra liberal, dirigida per Santiago Alba Bonifaz (46 escons)
* Liberals agraris, dirigits per Rafael Gasset Chinchilla (10 escons)
* Grup de Niceto Alcalá-Zamora (6 escons)
* Liberals independents (4 escons)
* Partido Reformista de Melquíades Álvarez (18 escons)
* Reformistes independents, 1 escó

Fou elegit president del Congrés Melquíades Álvarez i president del Senat Álvaro Figueroa y Torres Mendieta, comte de Romanones. El cap de govern fou Manuel García Prieto. El 13 de setembre de 1923 Miguel Primo de Rivera va fer un pronunciament i va dissoldre la Cambra.


Felipe Antoja Vigo

Felipe Antoja Vigo (Barcelona, 12 de març de 1914 - Badalona, 7 de març de 1974) va ser un polític i empresari català, alcalde de Badalona durant deu anys entre el 3 de març de 1964 i el 7 de març de 1974, durant el franquisme, un dels que més va marcar la història de la ciutat al .


Asier Riesgo Unamuno

Asier Riesgo Unamuno (Deba, Guipúscoa, 6 d'octubre de 1983) és un futbolista professional basc que juga de porter al CD Leganés. Anteriorment, havia jugat al Recreativo de Huelva cedit per la Reial Societat, al CA Osasuna a l'SD Eibar, al Girona Futbol Club i actualment es troba en les files del Leganés sota les ordres de l'entrenador balear Pep Lluís Martí.


Les Tres Batlles

Les Tres Batlles és una muntanya de 805 metres al municipi de Sant Vicenç de Torelló, a la comarca d'Osona.


Jonathan David Edwards

Jonathan David Edwards (Londres, Regne Unit 1966) és un atleta britànic, ja retirat, especialitzat en el triple salt.

Conserva des del 7 d'agost de 1995 el rècord mundial de la prova amb 18,29 metres. Al llarg de la seva llarga carrera esportiva va ser campió olímpic en una ocasió i mundial en dues. Va ser guardonat el 1995 atleta de l'any per la IAAF. Des de l'any 2000 és, a més a més, comandant de l'Orde de l'Imperi Britànic. Actualment col·labora en l'organització dels Jocs Olímpics de Londres 2012.


Les Eleccions legislatives portugueses de 1995 marcaren un viratge del país a l'esquerra. Després de 10 anys de govern del PSD, liderats per Aníbal Cavaco Silva, el PS vencé a les eleccions amb majoria relativa, per la qual raó l'enginyer António Guterres fou nomenat pel President de la República com a Primer Ministre de Portugal.


Gliese 849 b

Gliese 849 b, (abreviat Gj 849 b), també anomenat HIP 109388 b, és un planeta extrasolar que orbita al voltant de l'estrella nana roja Gliese 849. Està situat a la constel·lació d'Aquari, a, aproximadament 28,61 anys-llum de distància a la Terra.


Yahya ibn Khàlid

Yahya ibn Khàlid al-Barmakí —— (mort 803) fou visir del califa abbàssida Harun ar-Raixid. Fou el primer barmàquida que va portar el títol de visir.

Havia ajudat el seu pare Khàlid ibn Bàrmak en els seus diversos càrrecs de govern i el 775 fou nomenat governador de l'Azerbaidjan. El 778 va esdevenir tutor del príncep Harun en lloc d'Aban ibn Sadaka, i amb el príncep va participar en l'expedició de Samalu a territori romà d'Orient. Poc després Harun fou nomenat governador de les províncies occidentals, Azerbaidjan i Armènia, que foren administrades per Yahya.

A la mort d'al-Mahdí (775-785), el seu fill i successor, al-Hadi (785-786), li fou hostil i l'acusà de donar suport a Harun en contra seva. Fou empresonat i anava a ser executat la mateixa nit que al-Hadi va morir, potser enverinat per la reina mare al-Khayzuran, que donava suport a Harun. Aquest fou proclamat califa i va cridar Yahya, al qual va nomenar visir o "wazir". Va ser ajudat pels seus dos fills, al-Fadl ibn Yahya i Jàfar ibn Yahya.

Va exercir durant disset anys (786 a 803), durant els quals fou el cap de l'administració, tot dominant tots els departaments. Abans del 797 va deixar temporalment el segell de govern al seu fill Jàfar, però el va recuperar més tard; el 797 va fer una viatge a la Meca i va deixar el segell al seu fill al-Fadl i més tard a Jàfar per segon cop, però a la tornada el va recuperar.

Va morir a Bagdad el 803.


Patriarcat de Peć

El Patriarcat de Peć (en serbi: Пећка патријаршија, Pećka Patrijaršija), (en albanès: Patrikana e Pejës), és un monestir ortodox sèrbi situat prop de Peć, a Kosovo. Comprèn un conjunt d'esglésies, i és la seu espiritual i mausoleu dels patriarques i arquebisbes de l'Església Ortodoxa Sèrbia.

L'any 2006 la UNESCO va declarar el monestir Patrimoni de la Humanitat, i el va incloure en la Llista del Patrimoni de la Humanitat en perill.


Recopa d'Europa de futbol 1974-75

La Recopa d'Europa de futbol 1974-75 fou la quinzena edició de la Recopa d'Europa de futbol. La final fou guanyada pel FC Dynamo Kyiv davant del Ferencvárosi TC. El campió de l'edició anterior (el Magdeburg) no hi participà perquè, en haver guanyat també l'Oberliga, va classificar-se per a la Copa d'Europa.


Muhàmmad V del Marroc

Muhàmmad ibn Yússuf (), més conegut com a Muhàmmad V del Marroc () (Fes, 10 d'agost de 1909 – Rabat, 26 de febrer de 1961), fou rei del Marroc de la dinastia alauita, que regna en aquest país des del 1660. Era fill de Mulay Yusuf, el sultà que obrí les portes del protectorat en favor de França i Espanya. Visitant França en companyia del seu pare, feu l'any 1926 llur primer viatge a l'estranger.


Messier 100

Messier 100 (M100 o NGC 4321) és una galàxia espiral situada a una distància de 56 milions d'anys llum, a la constel·lació de la Cabellera de Berenice. Va ser descoberta el 1781 per Pierre Méchain i posteriorment afegida pel seu amic Charles Messier al seu catàleg unes setmanes més tard.

La galàxia és un dels principals components del cúmul de la Verge juntament amb M87. Els seus braços espirals més brillants estan compostos d'estrelles blaves després de la interacció amb galàxies veïnes. El diàmetre de la galàxia és de 160.000 anys llum, més elevat que el de la Via Làctia.

Gràcies al descobriment de 20 estrelles variables cefeides pel telescopi espacial Hubble el 1993, s'ha pogut establir que M100 es troba a una distància estimada de 56 milions d'anys llum. Aquests mesuraments van servir de test del mateix telescopi al mostrar els defectes òptics que patia al principi de la missió.

S'han observat quatre supernoves dins la galàxia, 1901B, 1914A, 1959E e11979C que va arribar a una magnitud d'11,6 a l'abril de 1979, cosa força rara en una galàxia tan llunyana.


Montserrat Capdevila i Tatché

Montserrat Capdevila i Tatché (Sabadell, Vallès Occidental, 1966) és una política catalana, que ha estat tinenta d'alcalde de l'Ajuntament de Sabadell (1999-2013) i diputada al Parlament de Catalunya (2006-2015) en la VIII, IX i X legislatures.


Nebmarenakht

Nebmarenakht o Sahtenefer, fou djati (visir) de l'antic Egipte en temps de la dinastia XX, en els regnats de Ramsès IX, Ramsès X, i Ramsès XI.

El seu nom apareix esmentat a un fragment trobat a la tomba de Ramessesnakht, el gran sacerdot d'Amon. Va exercir el càrrec des d'almenys l'any 7è de Ramsès IX fins a l'any segon de Ramsès XI, i va morir amb uns 65 anys. El seu final no es coneix amb seguretat. Es creu que fou temporalment substituït per Khaemwaset entre l'any 14è i el 17è de Ramsès IX, però després restaurat.


SoC

System-on-a-chip o SoC (traduït seria sistema en un xip), descriu la tendència cada vegada més freqüent d'usar tecnologies de fabricació que integren tots o gran part dels mòduls components d'un ordinador o qualsevol altre sistema informàtic o electrònic en un únic circuit integrat o xip. El disseny d'aquests sistemes pot estar basat en circuits de senyal digital, senyal analògic, o fins i tot de senyal mixta (tant analògica com digital), i sovint mòduls o sistemes de radiofreqüència (mòduls de comunicació sense fils: Wi-Fi, Bluetooth, etc.). Un àmbit comú d'aplicació de la tecnologia SoC són els sistemes embeguts.

Les diferència principal d'un SoC amb un microcontrolador tradicional no ha de passar per alt, ja que aquests poques vegades disposen de més de 100 Kilobytes de memòria RAM (de fet, el més freqüent és que les memòries d'un microcontrolador només consti (n) d'uns pocs Kilobytes), i gran part d'aquests són estructures mono-xip, mentre que el terme SoC és usat per processadors més potents i complexos, com són els dels ordinadors actuals, i que depenen de xip sobre mòduls de memòria externs per ser eficaços. Per a sistemes més grans i complexos seria impropi parlar de SoCs, convertint-se el terme, en aquest cas, en una mera referència o directiva seguir que la pròpia realitat d'aquests:
: Augmentar la integració en un mateix xip amb l'objectiu de reduir costos i construir sistemes cada vegada més reduïts (capaços del mateix o més que sistemes més antics i voluminosos).
Resultaria impropi, principalment, perquè els interessos de la majoria dels projectes desenvolupats en aquesta àrea fixen els seus objectius en dissenys tan específics i complexos que no solen permetre-a causa del cost d'aquests-la implementació de tot el sistema en un sol xip.
Aquests solen ser dissenyats expressament per a una optimització en la realització d'un (o més) dels processos que suposen gran part de la rutina de funcionament.

Una alternativa al disseny i fabricació d'un SoC-quan això no sigui rendible, per exemple-per a una determinada aplicació és un sistema System-in-package (o SiP), que comprèn un nombre determinat de xips acoblats en un de sol. Tot i això, s'estima que la fabricació en gran volum de SoCs serà més rendible que la de sistemes SiP, pel fet que el rendiment de fabricació unitari per a un SoC és gran i el seu muntatge i empaquetat molt més senzills.

Una tercera opció en la integració de sistemes electrònics, present per exemple en telèfons mòbils d'alta gamma, o el Board (un senzill ordinador de baixa potència basat en el processador OMAP de Texas Instruments), és l'apilament de diferents plaques de circuits al ensamblar el sistema (package-on-package, o POP). Consisteix, bàsicament, en la soldadura de la placa principal-la que conté el processador-amb plaques superiors i inferiors mitjançant un entramat d'esferes metàl·liques ( BGA, Ball Grid Array) en forma d'anell. Aquestes proporcionen consistència a l'estructura en forma de sandvitx alhora que interconnecten el processador (i altres components principals) amb els busos de memòria situada a una placa diferent apilades sota o sobre la principal. Normalment aquestes plaques són fabricades i distribuïdes per diferents empreses que les que dissenyen microcontroladors, microprocessadors i SoCs.


Hang On

"Hang On" és el segon senzill de l'àlbum d'estudi "Hurley" del grup estatunidenc Weezer. La versió de l'àlbum fou co-escrita per Rick Nowels i inclou la col·laboració de l'actor canadenc Michael Cera en les veus addicionals i la mandolina, mentre que la versió llançada com a senzill no inclou la mandolina i recorda al so clàssic de Weezer.


Emilio Silva Barrera

Emilio Silva Barrera (Elizondo, Navarra, 9 de novembre de 1965) és un periodista espanyol, un dels fundadors de l'Associació per a la Recuperació de la Memòria Històrica, un col·lectiu que porta anys buscant els llocs en els quals van ser enterrats víctimes de la repressió a la zona franquista durant la Guerra Civil Espanyola i la posterior dictadura.

Encara que de jove va voler dedicar-se a la poesia, es llicencià en Sociologia Política, dedicant la major part de la seva vida professional al periodisme. Com a periodista, fou director de continguts de "Caiga quien caiga" durant l'etapa de Manel Fuentes.

El març de 2000, localitzà a Priaranza del Bierzo (Lleó) el lloc on es trobava la fossa comuna en la que havia estat enterrat el seu avi, juntament amb uns altres dotze homes. Tots ells eren militants de partits d'esquerra i republicans executats durant la Guerra Civil, per falangistes el 16 d'octubre de 1936.

En setembre de 2000 publicà un article a "La Crónica de León" titulat: "Mi abuelo también fue un desaparecido". S'hi lamentava com la societat espanyola havia celebrat el conegut com cas Pinochet i no es feia res per la recerca dels milers d'homes i dones que havien desaparegut durant la guerra civil assassinats pels revoltats, oblidant els executats sense judici per les milícies republicanes.

Arran de l'exhumació de la fossa en la que s'hi trobaven els avui coneguts com "els tretze de Priaranza" va fundar amb Santiago Macías, Palma Granados i Jorge López, l'Associació per a la Recuperació de la Memòria Històrica, de la qual és president. Aquesta associació s'ha dedicat a la cerca exclusivament de desapareguts republicans, exhumant nombroses fosses comunes i aportant nombrosa documentació a persones que durant dècades no han sabut res dels seus sers estimats.

Ha publicat amb de Santiago Macías el llibre "Las Fosas de Franco: los republicanos que el dictador dejó en las cunetas" a l'editorial Temas de Hoy.


Mireia Abant i Condal

Mireia Abant i Condal (Sabadell, Vallès Occidental, 25 de març de 1989) és una ciclista catalana d'elit que ha destacat en la pràctica del bicitrial, tant en la modalitat del biketrial com en la del trial, havent-ne guanyat 4 campionats mundials individuals, 10 per equips, 3 d'Europa i altres títols destacats. Actualment, compagina l'activitat esportiva amb la seva formació universitària i, al mateix temps, fa de monitora al Trial Parc de Sabadell (situat al Parc de Catalunya), una de les principals escoles de bicitrial a nivell internacional.

La seva germana bessona, Gemma, també és una destacada ciclista que ha seguit una trajectòria paral·lela a la seva, fins al punt que, sovint, ocupen el primer i el segon lloc a les competicions. Segons el "Llibre d'Or de l'Esport Català", publicat el 2008 per la UFEC, Mireia i Gemma Abant són dues dels cinc corredors de bicitrial més destacats de tots els temps (al costat d'Ot Pi, César Cañas i Dani Comas).


Otó V de Wittelsbach

Otó V de Wittelsbach (1346 - 15 de novembre de 1379) fou duc de Baviera (com a Otó VII per ser el setè d'aquest nom al capdavant del Ducat, però també Otó V per ser el cinquè de la dinastia Wittelsbach); també fou marcgravi i elector de Brandenburg com Otó V. Otó era el quart fill de l'emperador Lluís IV i de la seva segona esposa, Margarida d'Avesnes, comtessa d'Hainaut, d'Holanda i Zelanda.

A la mort del seu pare el ducat de Baviera va passar al seu fill gran Lluís V (d'un primer matrimoni) amb altres feus pels altres cinc germans (Esteve II era germà i Lluís VI, Guillem I, Albert I i Otó V, germanastres); aquesta situació només va durar fins al 1349 quan Baviera es va repartir entre els dos germans grans, en Alta i Baixa Baviera, i cadascun va portar associat dos germanastres. Otó no tenia ni deu anys i per tant no va participar en els repartiment i va quedar associat junt amb el seu germà Lluís VI, al govern de l'Alta Baviera de Lluís V (que era també el marcgravi Lluís I de Brandenburg). El 1351 Lluís VI va rebre del seu germanastre Lluís V el marcgraviat de Brandenburg amb la condició de quedar com únic duc d'Alta Baviera. Lluís va acceptar i va esdevenir Lluís II de Brandenburg, amb el seu jove germà Otó V de Baviera com associat (Otó VII de Brandenburg). A causa d'una revolta Lluís i Otó no foren pas investits efectivament amb el marcgraviat fins al 1356.

Otó, encara menor d'edat, va créixer a les terres de la seva mare als Països Baixos sota la tutela del seu germà Lluís V. L'any 1360 Otó va arribar a l'edat i va anar a Brandenburg. Amb la mort de Lluís VI el 1365, Otó va esdevenir l'únic elector de Brandenburg (Brandenburg havia esdevingut principat electoral per la Butlla d'Or).

El 19 de març de 1366, Otó es va casar amb Catalina de Bohèmia (1342-1386), filla de l'emperador Carles IV i de la vídua de Rodolf IV, duc d'Àustria. Els dos ducs, Lluís VI (II) i Otó VII ja havien promès la successió de Brandenburg a Carles IV el 1364. Aquests acords van ser considerats una venjança per un conflicte amb el seu germà Esteve II, relatiu a la successió de l'Alta Baviera després de la mort de Meinard, fill de Lluís V.

Carles IV va envair Brandenburg el 1371, pretextant que Otó descuidés el govern, però va mantenir oficialment Otó. Dos anys més tard Otó va renunciar oficialment a canvi d'una compensació financera enorme i es va retirar a Baviera, conservant només el títol electoral; formalment el seu germà Esteve II el va associar al govern de Baviera-Landshut fins al 1375, però de fet fou només simbòlic. Otó va rebre de l'emperador, com a compensació, la terra bavaresa de Nordgau i va passar la resta dels seus dies en jocs i diversions al castell de Wolfstein a Landshut. Va rebre el malnom d'«Otó el mandrós».


ERS-1

El European Remote Sensing Satellite (ERS) es va convertir en el primer satèl·lit d'observació de la Terra llançat per l'Agència Espacial Europea (ESA), al ser llançat el 17 de juliol de 1991, per un Ariane 4 des de Kourou (Guaiana Francesa), a una òrbita polar síncrona amb el sol a una alçada d'entre 782 i 785 km.

L'ERS-1 portava una sèrie d'instruments d'observació terrestre que van recopilar dades sobre el nostre planeta:

* Un altímetre radar operant a la banda Ku
* Un radiòmetre infraroig de quatre canals per mesurar temperatures en la superfície del mar i al cim dels núvols
* Un radiòmetre de microones
* Un radar d'apertura sintètica
* Un escaterómetre per a l'estudi de vents

Per determinar la seva òrbita amb precisió, el satèl·lit incloïa el PRARE (Precision Range and Range-Rate Equipment) i un retroreflector làser. El PRARE mai va arribar a estar operatiu, i el retroreflector es va usar per calibrar l'altímetre.

Un error de l'ordinador i els giroscopis de l'ERS-1, va provocar la fi d'operacions l'10 de març de 2000, molt després del previst inicialment.

El seu successor, ERS-2, va ser llançat el 21 d'abril de 1995 també per un Ariane 4 des de Kourou. És pràcticament igual a l'ERS-1, però afegint el GOME (Global Ozone Monitoring Experiment) i un espectròmetre d'absorció. Quan ERS-2 va ser llançat, compartia el mateix pla orbital amb l'ERS-1, la qual cosa va possibilitar una missió de "tàndem", amb l'ERS-2 passant per la mateixa zona que l'ERS-1 havia recorregut un dia abans.

ERS-2 ha estat operant sense giroscopis des de febrer de 2001, la qual cosa ha significat una degradació en algunes dades obtingudes pels instruments. El 22 de juny de 2003, hi va haver un greu error a bord, de manera que els instruments només funcionen quan el satèl·lit és visible des d'alguna estació terrestre. Des que es va conèixer aquesta decisió, s'han habilitat algunes estacions terrestres addicionals, per augmentar la capacitat de recollida de dades del satèl·lit. L'escateròmetre i el GOME eren els únics instruments del seu tipus en òrbita fins al llançament en 2006 del MetOp.
El successor de l'ERS-2 és el Envisat


Governador d'Alaska

El Governador d'Alaska és el cap de govern de l'Estat d'Alaska. El governador és també el comandant en cap de les forces militars estatals (incloent la Guàrdia Nacional d'Alaska i la Força Defensiva Estatal d'Alaska), té un deure de fer complir lleis estatals, i té el poder d'aprovar o vetar lleis passades per la Legislatura d'Alaska, convocar la legislatura, concedir indults —excepte en els casos de judici polític.

Nou persones han servit com a governadors de l'Alaska en onze mandats diferents, tot i que Alaska ha tingut més de trenta governadors civils i militars durants la seva llarga història com a territori dels Estats Units. Dues persones, William Allen Egan i Wally Hickel, han estat votats a múltiples mandats no consecutius com a governadors. Hickel és notable a més per ser votat com a governador en un partit terciari (a diferència dels tradicionals dos partits estatunidencs, el Partit Demòcrata i el Partit Republicà, que guanyen la majoria d'eleccions federals, estatals i locals), essent votat per a un mandat el 1990 representant el Partit de la Independència d'Alaska. El governador estatal que més temps va servir va ser Egan, qui fou votat a tres mandats i serví gairebé 12 anys. El governador territorial que més temps va servir va ser Ernest Gruening, qui serví 13 anys i mig.

El governador actual és Bill Walker, qui va començar a servir com a governador l'1 de desembre de 2014.


Serralada British Empire

La Serralada British Empire (en anglès "British Empire Range") és una serralada que es troba a l'illa d'Ellesmere, al territori canadenc de Nunavut. Forma part de la Serralada Àrtica, sent una de les serralades situades més al nord del món, només superada per les muntanyes Challenger que es troba immediatament del Nord-oest i la serralada United States una mica més oriental. La muntanya més alta de la serralada és el pic Barbeau.
El nom li fou donat per Gordon Noel Humphreys durant l"'Oxford University Ellesmere Land Expedition". Edward Shackleton, membre també de l'expedició, afirmava el 1937 que Humphreys li havia donat aquell nom perquè era "un gran imperialista".


Kumà

El Kumà és un riu de Rússia, en la regió septentrional del Caucas. Aquest riu neix en el vessant nord d'aquesta muntanya, en territori de Kuban, corre vers el nord-est rega les regions de Tèrek i Stàvropol, travessa una sèrie de llacs i es perd en l'estepa arenosa, abans d'arribar al mar Càspia, al qual assoleix en època de crescudes, entre Serebriakovskaia i Berinsiak. El seu curs és de 540 km de llarg.


Felip d'Alsàcia

Felip I de Flandes conegut com a Felip d'Alsàcia (1143 - Sant Joan d'Acre, 1 de juny de 1191), fill del comte de Flandes Teodoric d'Alsàcia i de Sibil·la d'Anjou († 1165), fou Comte de Flandes de 1157 a 1191 i comte de Vermandois per matrimoni de 1167 a 1185, i després a títol vitalici de 1186 a 1191.

El seu regnat comença en tant que comte associat des de 1157, particularment durant les croades del seu pare. Va posar fi a la pirateria de les costes flamenques derrotant al comte Florenci III d'Holanda (1163). Per heretatge, recupera el país de Waes (al nord de Gant) i el dels Quatre-Oficis (Flandes imperial).


(20140) Costitx

(20140) Costitx és un asteroide descobert el 23 d'agost de 1996 per Manuel Blasco a l'Observatori Astronòmic de Mallorca. La seva designació provisional fou 1996 QT1. Va rebre el nom de la vila mallorquina de Costitx, on estan situades les instal·lacions de l'Observatori.


Josep Pich Mitjana

Josep Pich Mitjana (Manresa, 1967) és un historiador i professor de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona. Està especialitzat en la història político-social de Catalunya i els orígens del catalanisme polític al .

És llicenciat en Història Contemporània per la Universitat de Barcelona (1991) i doctor per la Universitat Pompeu Fabra (1999), amb la tesi "Valentí Almirall i Llozer (1841-1904) i la gènesi del catalanisme polític", dirigida per Josep Termes i Ardèvol, del qui se'l considera deixeble.

Ha guanyat ex aequo el Premi Joan Givanel i Mas de Ciències de la Comunicació de l'Institut d'Estudis Catalans del 2001 i el XXI Premi Ferran Soldevila de la Fundació Congrés de Cultura Catalana de 2004 amb dues obres sobre Valentí Almirall. És membre del Grup de Recerca en Estats, Nacions i Sobiranismes, de l'Institut Universitari d'Història Jaume Vicens i Vives de la Universitat Pompeu Fabra. Les seves línies d'investigació són: la història política espanyola de la segona meitat del i principis del (del Sexenni Democràtic a la Restauració borbònica), el federalisme, el catalanisme i l'imperialisme espanyol al Marroc. També ha investigat sobre l'anticlericalisme a Catalunya i a Espanya. A part d'Almirall també ha estudiat altres personatges de l'època: Francesc Pi i Maragall, Antonio Royo Villanova i Manuel de Lasarte i Rodríguez-Cardoso. Per a les seves investigacions a més fa seguiment de la premsa de l'època: "Diari Català", "El Estado Catalán", "Gracia y Justicia" entre d'altres. És autor de diverses monografies i articles de recerca històrica publicats en revistes especialitzades. Ha editat una nova edició de les memòries de Conrad Roure i ha participat en la publicació d'obres col·lectives.


10a etapa del Tour de França de 2015

La 10a etapa del Tour de França de 2015 es disputà el dimarts 14 de juliol de 2015 sobre un recorregut de 167 km entre la vila francesa de Tarba i l'estació d'esquí de La Pierre-Saint-Martin.

L'etapa va ser guanyada pel britànic Christopher Froome (), que va fer una exhibició en l'ascensió final, on llençà un dur atac a manca de 7 quilòmetres que cap altra ciclista pogué seguir. En l'arribada aconseguí més d'un minut sobre Nairo Quintana (), més de dos sobre Alejandro Valverde (), Tejay van Garderen (), Alberto Contador () i més de quatre sobre Vincenzo Nibali (), deixant gairebé sentenciada la cursa.


L'Escut Igualadí

L'Escut Igualadí era un setmanari catalanista publicat a Igualada entre 1882 i 1883.


Paisatge amb l'enterrament de Santa Serapia és un quadre realitzat pel pintor francès del barroc Claude Lorrain. Mesura 212 cm. d'alçada i 145 cm. d'amplada, i està pintat a l'oli sobre llenç. Data dels anys 1639-1640.

Va ser un encàrrec del rei d'Espanya Felip IV per decorar el Palau del "Buen Retiro" (en concret per a la Galeria de Paisatges), formant part d'una sèrie pictòrica en la qual també van participar altres grans pintors de l'època, com Nicolas Poussin, Herman van Swanevelt, Jan Both, Gaspard Dughet i Jean Lemaire. De la col·lecció real va passar al Museu del Prado de Madrid, on s'exposa actualment (núm. de catàleg 2252).

Lorena va realitzar vuit quadres monumentals per al Palau del "Buen Retiro", en dos grups: quatre de format longitudinal (1635-38: "Paisatge amb les temptacions de Sant Antoni", "Paisatge amb Sant Onofre", "Paisatge amb Santa María de Cervelló" i una cambra desconeguda) i quatre de format vertical (1639-41: "Paisatge amb Tobies i l'Arcàngel Rafael", "Paisatge amb l'embarcament en Òstia de Santa Paula Romana", "Paisatge amb Moisés salvat de les aigües del Nil", Paisatge amb l'enterrament de Santa Seràpia). El programa iconogràfic, pres de la Bíblia i "Històries dels Sants", va ser triat pel comte-duc d'Olivares, que dirigia les obres.


Volta a Llombardia 1975

La Volta a Llombardia 1975 fou la 69a edició de la clàssica ciclista Volta a Llombardia. La cursa es va disputar el diumenge 11 d'octubre de 1975, sobre un recorregut de 266 km. El vencedor final fou l'italià Francesco Moser, per davant d'Enrico Paolini i Alfredo Chinetti.


El Vocero

El Vocero és un tabloide porto-riqueny fundat el 1974 publicat a San Juan. Des de 1974, "El Vocero" fou inicialment el tercer del quatre diaris més grans de Puerto Rico, darrere "El Mundo" i "El Nuevo Día" i per davant en vendes d’"El Reportero" i "El San Juan Star". Amb el tancament provisional el 1990 de "El Mundo", "El Vocero" va esdevenir encara més popular, convertint-se en el segon diari més gran de l'illa. És propietat des de 1985 de Caribbean International News Corp.

Per la major part de la seva història, "El Vocero" va ser conegut com a diari sensacionalista que dramatitzaba les notícies violentes. Tanmateix, a principi dels anys 2000, el diari va canviar de direcció, esdevenint un diari general, amb una major cobertura d'entreteniment així com notícies empresarials, i portant notícies polítiques.

El 8 d'abril de 2007, Gaspar Roca, un dels fundadors i editor en cap va morir per causa d'una aturada respiratòria i va ser reemplaçat pel seu fill Miguel Roca. Des del 2011 va ser substituït per Peter Miller. A causa de dificultats financeres, el desembre de 2013 "El Vocero" es va declarar en fallida. El nou propietari i l'editor és Publi-Inversiones, format per un grup d'emprenedors locals i dirigit per Edward Zayas, periodista i editor conegut i Secretari de Premsa del Governador de Puerto Rico, Luis Fortuño.


Yannick Ferreira Carrasco

Yannick Ferreira Carrasco (nascut el 4 de setembre de 1993) és un jugador professional de futbol belga que juga com a extrem o mitjapunta dret amb l'Atlètic de Madrid i la selecció belga de futbol.

Carrasco va néixer a Bèlgica, de pare portuguès i mare espanyola.

Va començar la seva carrera amb l'AS Monaco, on va marcar 20 gols en 105 partits, va guanyar la Ligue 2 en la seva primera temporada, i essent segon a la Ligue 1 a la segona. El 2016, va fitxar per l'Atlético de Madrid per 20 milions d'euros, club amb el qual fou finalista de la Champions League 2016, i va marcar un gol en la final.

Carrasco va debutar amb la selecció belga el març de 2015, i fou seleccionat per disputar l'Eurocopa 2016.


La Llei de Normalització Lingüística a Catalunya fou una llei aprovada per Parlament de Catalunya el 6 d'abril de 1983 per 105 vots a favor i 1 abstenció (el centrista Joan Besa). La llei sortí publicada al DOGC el 18 d'abril. En l'àmbit educatiu, aquesta llei es començà a aplicar el curs 1983-1984 a 19 escoles de Santa Coloma de Gramenet. Durant la redacció de la llei s'alçaren veus contràries a aquesta, la més important de les quals fou el manifest dels 2300.

Aquesta és la Llei 7/1983, de 18 d'abril, de normalització lingüística a Catalunya, publicada al BOE 11 maig 1983, núm. 112 [pág. 13234] i al DOGC 22 abril 1983, núm. 322, rect. DOGC 27 abril 1983, núm. 323, rect. DO. Generalitat de Catalunya 18 maig 1983, núm. 329.

Aquesta primera llei de normalització tenia com a objectiu prioritari la recuperació de la llengua en els usos oficials, en el sistema educatiu i en els mitjans de comunicació públics, a més de fer explícit el suport institucional a l'ús social. Quant a la regulació dels usos oficials, establia l'ús habitual del català com a llengua pròpia de les diferents administracions catalanes, donava validesa legal als textos redactats en aquesta llengua i acceptava el català com a llengua de relació del ciutadà amb les diferents administracions catalanes. A més, establia que les formes toponímiques catalanes serien les úniques vàlides en territori català –excepte a la Vall d'Aran, on ho serien les araneses–. Pel que fa al sistema educatiu, establia les bases per a l'ús vehicular habitual de la llengua catalana, impedia explícitament la segregació dels alumnes per motius de llengua i feia del català la llengua del sistema educatiu, en què garantia la presència del castellà i el coneixement d'ambdues llengües oficials per tots els alumnes un cop acabat l'ensenyament obligatori.

El novembre del mateix 1983 s'aprovà la Llei d'Ús i Ensenyament del Valencià i el 1986, la Llei de Normalització Lingüística de les Illes Balears. La llei catalana fou substituïda per una de posterior el 1998. El 15 de juliol de 2013 es va celebrar el 30è aniversari d'aquesta llei. L'acte commemoratiu fou organitzat pel Parlament de Catalunya i la Direcció General de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya i va coincidir amb la celebració dels 15 anys de l'aprovació de l'actual Llei de política lingüística de l'any 1998.


Només es viu una vegada

Només es viu una vegada ("You Only Live Once" en el seu títol original en anglès) és una pel·lícula de l'any 1937 dirigida per Fritz Lang i protagonitzada per Henry Fonda i Sylvia Sidney, la qual fou emesa per primera vegada a TV3 el 17 de gener del 1986.


Juan Antonio Masoliver Ródenas

Juan Antonio Masoliver Ródenas (Barcelona, 12 de gener de 1939) és un crític literari, traductor, poeta i novel·lista a més de catedràtic de literatura espanyola i llatinoamericana.

Fill de Joaquín Masoliver Martínez, advocat de Saragossa, i de Magdalena Ródenas Pons, de Xert. Era nebot del també crític literari i traductor, a més d'assagista i periodista, Juan Ramón Masoliver Martínez. Va néixer a una clínica del barri de Gràcia de Barcelona però va viure des de la seva infantesa Masnou, on vivien els seus pares.

Ha estat catedràtic de literatura espanyola i llatinoamericana a la Universitat de Westminster de Londres i és professor de la Universitat Pompeu Fabra. És crític literari del suplement "Cultura|s" de "La Vanguardia" a Barcelona. A Mèxic ha col·laborat a "Vuelta", "La Jornada Semanal", "Letras Libres", "Fractal" i "Crítica".

La seva poesia ha estat considerada com un monòleg interior caracteritzat per associacions inconscients de records, erotisme i al·lucinació, allunyada de convencionalismes i idealització del passat.

L'autor ha donat part del seu llegat bibliogràfic i documental a l'Ajuntament del Masnou (Biblioteca Joan Coromines i Arxiu Municipal del Masnou).


José Balanzat y Baranda

José Balanzat y Baranda (Toledo, 25 d'abril de 1819 - Madrid, 22 de juny de 1866) fou un militar i científic espanyol, membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals

Pertanyia a una família d'origen eivissenc, ja que era fill del mariscal Ignasi Balanzat d'Orvay i Briones i nebot del llegendari tinent general Luis María Balanzat de Orvay y Briones. Ell mateix ingressà en el Cos d'Artilleria i arribà al grau de coronel, alhora que era professor de matemàtiques i mecànica a l'Acadèmia d'Artilleria de Segòvia. També fou Vocal de la Junta Superior Facultativa i Cap de la Secretaria de la Direcció general. Fou guardonat amb la gran creu de l'Orde de Sant Hermenegild i l'encomana de l'Orde de Crist de Portugal.

Escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, uns dies després de llegir el seu discurs d'ingrés, "Influencia de la filosofía matemática en el estudio y progreso de las Ciencias Exactas", va morir quan intentava sufocar l'aixecament de sergents d'artilleria durant la revolta de la caserna de San Gil el 22 de juny de 1866.


Fernando de Silva y Álvarez de Toledo

Fernando de Silva y Álvarez de Toledo (Viena, 27 d'octubre de 1714 - Madrid, 15 de novembre de 1776) va ser un noble espanyol, general, diplomàtic, XII duc d'Alba, XVI senyor de Valdecorneja, degà del Consell d'Estat, cavaller de l'Orde del Toisó d'Or que va pertànyer a la Il·lustració.


Diòcesi de Ciudad Real

La Diòcesi de Ciudad Real (llatí "Diœcesis Civitatis Regalensis") és una diòcesi espanyola erigida el 4 de febrer de 1980 pel papa Joan Pau II sobre l'antiga prelatura creada el 18 de novembre de 1875 per Lleó XIII.

Té la seu a la Santa Església Prioral Basílica Catedral dels Ordes militars de Nuestra Señora del Prado de Ciudad Real.


Catedral de Lima

La Catedral de Lima és una església Catòlica Romana ubicada a la plaça Major del centre històric de Lima, Perú. La construcció va començar en 1535 i l'edifici ha tingut nombroses reconstruccions i transformacions des de llavors. Es conserva la seva estructura i façana colonial. Està dedicada a Sant Joan Evangelista.


Samsung SGR-A1

El Samsung SGR-A1 és un robot militar centinela sur-coreà dissenyat per a reemplaçar en la funció de vigilància a les tropes que actualment exerceixen tal funció en la zona desmilitaritzada entre Corea del Nord i Corea del Sud. És un sistema estacionari creat per Samsung Techwin, la filial de defensa de l'empresa Samsung.


José Inácio de Abreu e Lima

José Inácio de Abreu e Lima o José Ignacio Abreu e Lima (Recife, 6 d'abril de 1794 † 8 de març de 1869) fou un militar, polític, periodista i escriptor brasiler. Va participar activament en les guerres d'independència de la Gran Colòmbia, per la qual cosa és conegut com el General Abreu e Lima, un dels generals del Libertador Simón Bolívar.


David Mateos Rocha

David Mateos Rocha (Càceres, Extremadura, 7 febrer de 1985) és un futbolista espanyol que juga al Real Oviedo de centrecampista.

Nascut a Càceres, Rocha va començar a jugar a futbol al planter del CP Cacereño, i va fer el seu debut en el seu últim any la temporada 2002-03, a Segona Divisió B. El 2005 es va traslladar al Vila-real B de Tercera Divisió, sent titular sovint.

L'11 de gener 2008, Rocha va passar al FC Cartagena de Segona B. El 15 de juliol va tornar al Cacereño, amb l'equip ara a Tercera, aconseguint l'ascens en la seva primera temporada.

El 14 juliol 2011 Rocha va fitxar per l'Albacete Balompié, després d'haver estat capità de l'equip al seu club anterior. El 26 de juny de 2013 va passar al Gimnàstic de Tarragona, també de Segona B, signant un contracte per dos anys

El 19 de juny de 2015, després d'aconseguir l'ascens a Segona Divisió amb el "Nàstic", Rocha va renovar el seu vincle fins al 2018. Va fer el seu debut professional el 23 d'agost, amb un empat 2-2 a casa contra l'Albacete Balompié.


Línia 5 CFL

La Línia 5 CFL és una línia ferroviària luxemburguesa que connecta la ciutat de Luxemburg amb Kleinbettingen, y que porta a Arlon, al sureste de Bélgica. La terminal a l'extrem oriental és l'estació de trens de Luxemburg. La línia està operada principalment per Chemins de Fer Luxembourgeois. Es va inaugurar el 15 de setembre de 1859.


Angelica Pandolfini

Angelica Pandolfini (Spoleto, 21 d'agost de 1871 – Lenno, 15 de juliol de 1959) fou una soprano italiana.

Com a filla de Francesco Pandolfini, va estudiar primer piano a París. Es va formar com a cantant amb Jules Massart i va fer el seu debut amb "Faust" a Mòdena el 1894. Més tard, a Malta s'associa amb les noves òperes del verisme, i aviat va ser coneguda a tot Itàlia com una Mimi excepcional. El 1897 va debutar a La Scala. Va cantar principalment a Itàlia i va ser la successora de Darclee en el paper de "Tosca" a Milà i Roma. El 1902, Pandolfini va crear el paper protagonista d"'Adriana Lecouvreur" de Francesco Cilea. Va desenvolupar una gran reputació en el repertori verista però la seva veu començava a mostrar una mica de tensió quan es va retirar a l'edat de trenta-vuit anys per casar-se (1909).


Presence

Presence és el setè àlbum d'estudi de la banda de rock anglesa Led Zeppelin, publicada el 31 de març de 1976 sota el segell discogràfic Swan Song i produït pel guitarrista Jimmy Page. L'àlbum fou un èxit comercial: coronà el cim de les llistes d'àlbums britàniques i nord-americanes i aconseguí el certificat de triple platí als Estats Units. Malgrat això, tengué una rebuda agredolça per part de la crítica i és l'àlbum d'estudi de Led Zeppelin menys venut, només per davant de l'àlbum "Coda" quant a vendes.

L'àlbum s'escrigué i s'enregistrà en un moment revoltós de la història de la banda, ja que el cantant Robert Plant s'estava recuperant d'un accident de cotxe de l'any anterior. Per aquest motiu, Page descriu "Presence" com l'àlbum «més important» del grup, ja que va demostrar que podien seguir i triomfar tot i el tumult.


Georg Meier

Georg Meier (Trèveris, 26 d'agost de 1987), és un jugador d'escacs alemany, que té el títol de Gran Mestre des de 2007.

A la llista d'Elo de la FIDE del novembre de 2020, hi tenia un Elo de 2628 punts, cosa que en feia el jugador número 5 (en actiu) d'Alemanya i 150 del món. El seu màxim Elo va ser de 2671 punts, a la llista del gener de 2012 (posició 76 al rànquing mundial).


Santa Maria de Toluges

Santa Maria de Toluges és l'església parroquial del poble i de la comuna nord-catalana de Toluges, a la comarca del Rosselló. Pertany a la comunitat de parròquies "Pau i Treva" de la diòcesi de Perpinyà, amb centre a Santa Maria de Toluges.

Està situada en el sector nord del nucli vell de Toluges, a la cellera de la qual nasqué el poble.


Burn the Witch

«Burn the Witch» és una cançó de la banda de rock britànica Radiohead, publicada en format de descàrrega digital el 3 de maig de 2016 com a primer senzill del seu novè àlbum d'estudi, "A Moon Shaped Pool". La cançó inclou un col legno battuto com a base, que produeix un efecte percussor i presagia la combinació d'electrònica i acústica que predomina a l'àlbum que la cançó encapçala. Fou nominat als premis Grammy en la categoria de millor cançó de rock.

Radiohead va treballar en aquest tema des de l'àlbum "Kid A" (2000), també a "Hail to the Thief" (2003) "In Rainbows" (2007), però mai acabaven d'estar satisfets amb el resultat. Greenwood va comentar que ja van compondre la cançó pensant en una secció de corda però en aquella època era molt estrany en la trajectòria de la banda, i aquest fou un dels motius pel qual sempre acabaven aparcant la cançó deixant-la inacabada. La secció de corda fou enregistrada als RAK Studio de Londres mentre era interpretada per la London Contemporary Orchestra sota la direcció de Hugh Brunt, que ja havien treballat amb Greenwood per la banda sonora de la pel·lícula "The Master" (2012).

El videoclip de la cançó, dirigit per Chris Hopewell, fou publicat simultàniament. El vídeo és un stop-motion que homenatja el programa britànic infantil dels anys 60 "Camberwick Green" i la pel·lícula de terror britànica del 1973 "The Wicker Man". Tant la lletra de la cançó com el contingut del videoclip s'interpreten com una advertència contra el pensament de grup i l'autoritarisme.


Monument a Joan Pere Fontanella

El Monument a Joan Pere Fontanella (Olot, Garrotxa, 22 de juliol del 1575 - Perpinyà, 1649) és una escultura de Miquel Blay, la versió final de l'escultura és en bronze, de la qual hi ha esbossos de terra cuita i un original en guix de gran format. Va ser un encàrrec de l'Ajuntament d' Olot a Miquel Blay l'any 1893. La proposta de que Miquel Blay fos l'escultor de l'obra la va donar Joaquim Vayreda. La versió de guix i les de terra-cuita es troba al Museu de la Garrotxa.


Estació de trens de Sandweiler-Contern

LEstació de trens de Sandweiler-Contern (en luxemburguès: "Gare Sandweiler-Conter"; en francès: " Gare de Sandweiler-Contern", en alemany: "Bahnhof Sandweiler-Contern") és una estació de trens que es troba a Sandweiler al sud de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 30 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb l'est del país i amb Trèveris.


Dryomys laniger

Dryomys laniger és una espècie de rosegador esciüromorf de la família Gliridae. És endèmic de Turquia.


Mikhalis Dorizas

Mikhalis Dorizas (en grec: Μιχάλης Δώριζας; Constantinoble, Imperi Otomà, 16 d'abril de 1886 – Filadèlfia, Estats Units d'Amèrica, 21 d'octubre de 1957) va ser un atleta grec que va competir a principis del . Va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpic, el 1906, 1908 i 1912. En el seu palmarès destaca una medalla de plata en llançament de javelina, el 1908 i una de bronze en llançament de pedra el 1906. En la competició de llançament de disc estil antic destaca una cinquena posició el 1908 i en llançament de pes l'onzena el 1912.

Dorizas va néixer a Constantinoble en el si d'una família grega. Allà es graduà al Col·legi Robert. El 1914 es va traslladar als Estats Units per estudiar a la Universitat de Pennsilvània, on ben aviat es convertí en un dels millors lluitadors de pes pesant, tot guanyant els campionats intercol·legials de 1914 i 1916. Durant dos anys jugà a futbol americà, alhora que continuava competint en proves atlètiques de llançaments. Durant la Primera Guerra Mundial va servir com a sergent de l'Exèrcit dels Estats Units a França, i després com a intèrpret grec, turc i anglès a la Conferència de Pau de París de 1919 i com a geògraf de la Secció Nord-americana de la Comissió Internacional de Mandats.


Babu M.R. Lalith

Babu M.R. Lalith (Vijayawada, 5 de gener de 1993), és un jugador d'escacs indi, que té el títol de Gran Mestre des del 2012.

A la llista d'Elo de la FIDE de l'agost de 2020, hi tenia un Elo de 2553 punts, cosa que en feia el jugador número 21 (en actiu) de l'Índia. El seu màxim Elo va ser de 2594 punts, a la llista d'abril de 2014 (posició 266 al rànquing mundial).


Miquel Victorià Amer

Miquel Victorià Amer i Omar (Palma, Mallorca, 1824 — Barcelona, 1912) fou un poeta i bibliòfil mallorquí.

Estudià filosofia i dret, primer a Mallorca i després a Barcelona, on s'establí ben aviat. Es casà amb la també poeta mallorquina Victòria Peña i Nicolau. Va tenir un càrrec administratiu important a la Companyia dels Ferrocarrils de Madrid a Saragossa i a Alacant. En la seva activitat literària i cultural, tingué un paper rellevant en els primers Jocs Florals de Barcelona. Antoni de Bofarull inclogué algunes poesies seves en l'antologia "Los trobadors nous". Entre la seva obra publicada, hi ha un recull de poesies, una edició (1873) del "Compendi historial de la Bíblia" o "Gènesi de l'escriptura" de Guillem Serra (1451), i una versió de l'episodi d'Hèctor i Andròmaca, del cant VI de la "Ilíada".

El 1861 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.


Guillem V d'Orange-Nassau

Guillem V d'Orange-Nassau també conegut com a Guillem V Batava (La Haia, 8 de març de 1748 - Brunsvic, 9 d'abril de 1806), va ser fill de Guillem IV d'Orange-Nassau i d'Anna de Gran Bretanya (filla de Jordi II). Príncep d'Orange, Duc de Nassau-Dietz i Estatúder de les Províncies Unides (1751 - 1795).


Teodor II Paleòleg

Teodor II Paleòleg (en grec:, "Theodōros II Palaiologos"), fou el cinquè governant de la província bizantina de Morea que va fer servir el títol de dèspota. Va centrar els seus esforços en la unificació del Peloponès sota control de l'Imperi Romà d'Orient.


Alguns cercles

Alguns cercles o "Diversos cercles" és un quadre d'oli sobre tela (140,3x140,7 cm) pintat entre el gener i el febrer de 1926 pel pintor rus Vassili Kandinski.

Es troba en el Museu Guggenheim de Nova York.

Influenciat per l'escola Bauhaus, pel costructivisme, pel suprematisme abans que per l'art abstracte, Kandinsky estudia la forma i el color i la seva relació. En la tela destaca un fons negre, els tons del qual segueixen harmoniosament les figures de colors. Hi destaquen alguns cercles que semblen surar en l'espai emulant els planetes que orbiten a l'univers segons les lleis d'atracció gravitatòria: alguns d'ells estan més aïllats respecte als altres que, en canvi, formen aglomerats consistents.

La superposició del cercle blau, que predomina sobre els altres per la seva grandesa, sobre un cercle blanc difuminat en el seu contorn, recorda els eclipsis lunars: amb l'ús de formes geomètriques de diferents colors, Kandinski realitza així una obra que satisfa tots els sentits, i no sols la vista.

El cercle negre que es troba dins del blau recorda els altres cercles més petits del mateix color que esquitxen tota l'obra.

Els colors es transparenten i se solapen en algun punt i és important notar l'extraordinària habilitat del pintor a l'hora de representar les variacions cromàtiques dels "cercles planetes" que se sobreposen i s'eclipsen l'un sobre l'altre, sense enfosquir-se recíprocament del tot.


Pablo Lafuente

Pablo Lafuente (20 de febrer de 1985) és un jugador d'escacs argentí, que té el títol de Gran Mestre des de 2008.

Tot i que roman inactiu des del setembre de 2011, a la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2020, hi tenia un Elo de 2550 punts, cosa que en feia el jugador número 7 de l'Argentina. El seu màxim Elo va ser de 2587 punts, a la llista de maig de 2010.


El gran amic gegant

El gran amic gegant (The BFG per les seves sigles en anglès) és un llibre escrit per Roald Dahl i il·lustrat per Quentin Blake que es va publicar per primera vegada en anglès el 1982. Aquest gegant ha estat esmentat en un altre llibre de Roald Dahl, "Danny el campió del món", quan el papà de Danny li explica la llegenda del gegant que regalava somnis als nens. El llibre està dedicat a Olivia, la filla de Roald Dahl que va morir amb set anys d'encefalitis el 1962. El 2009 la novel·la havia venut més de 35 milions de còpies només al Regne Unit.


Clodoald

Clodoald, conegut en francès com a Cloud (Regne d'Orleans, 524 - Novientum, actual Saint-Cloud, Illa de França, 7 de setembre de 560) fou un príncep merovingi, fill del rei Clodomir. Privat de la successió, es va fer religiós. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.


Retaule del Conestable

El Retaule del Conestable, també conegut com a Retaule de l'Epifania, és un retaule d'estil gòtic català realitzat al tremp per l'artista Jaume Huguet l'any 1464 per a la capella de Santa Àgata de Barcelona. El retaule es conserva al mateix indret per al qual va ser concebut i no ha patit agressions en cap de les revoltes anticlericals que ha viscut, tot i que una manca de condicions durant molts anys el va fer perillar fins que va ser restaurat i protegit a començaments del . Va ser realitzat en la fase de maduresa de Jaume Huguet, un cop aquest havia fet una aproximació al realisme dels primitius flamencs. Està dedicat a l'Epifania o Adoració dels Reis Mags en una taula que ocupa la posició central. En total consta de vuit taules amb una predel·la i dues portes, a banda i banda de l'altar. Va ser un encàrrec de Pere el Conestable de Portugal quan va ser nomenat rei d'Aragó i comte de Barcelona (1464-1466) dins del període de la Guerra Civil catalana.


Yoü and I

«Yoü and I» és el quart senzill del segon àlbum d'estudi anomenat Born This Way, de la cantant americana Lady Gaga. Va ser estrenat el dia 23 d'agost de 2011.


Descens Internacional del Sella

El Descens Internacional del Sella és una competició esportiva en piragua que se celebra al riu Sella cada mes d'agost.

El descens va començar quan Dionisio de la Huerta va arribar a la seva casa del poble de Coya, i de camí va veure una piragua plegable i va tenir la idea d'utilitzar-la per baixar el riu. Va decidir fer una excursió pel riu Piloña des de Coya fins a L'Infiestu; l'excursió va durar 2 hores i mitja, i va recórrer 5 km. Més tard va demanar a un dels seus amics si l'acompanyava fins a Arriondas en una piragua amb flotadors, van tardar 7 hores a fer 14 km, però quan es va fer de nit i ho van deixar per a una altra ocasió. Aquesta vegada van ser Dionisio, Alfonso Argüelles i Fernández Manés Fernández, que van tardar 7 hores, ja que paraven per compartir les seves experiències i contemplar el paisatge.

L'any següent es va celebrar la primera edició del descens del riu des de L'Infiestu a Ribadesella. El 1931 la meta estava en Ribadesella i se sortia de Soto de Dueñas entrant al Sella a Arriondas; en total van recórrer 25 km i van tardar 4 hores i 12 minuts. El 1932 es va fixar el que seria el recorregut definitiu, entre els ponts d'Arriondas i Ribadesella, 19 km de descens; hi van participar 13 palistes que venien d'Oviedo, Ribadesella, L'Infiestu i Gijón. Més tard es va paralitzar el descens per la guerra civil entre 1936 i 1943. El 1951 es van inscriure per primera vegada palistes estrangers, els italians del "Circolo Canottieri Tirrenia" de Roma, els portuguesos i els francesos. El 1955 es va inscriure un equip d'un altre continent, l'equip de Cuba. El 1994 hi van participar més de 1.400 participants.

Com a activitat turística milers de persones baixen el Sella (en recorreguts de 7, 10 o 14 km). Una piragua amb dues persones inexpertes fa la baixada de 14 km en unes tres hores (si no para a menjar o a veure el paisatge).


Firework

"Firework" -en català: "Foc artificial" és un senzill de la cantant nord-americana Katy Perry, del seu segon àlbum d'estudi "Teenage Dream". La cançó va ser escrita per Katy Perry, Mikkel S. Eriksen, Tor Erik Hermansen, Sandy Wilhelm, Ester Dean, i produïda per Stargate i Sandy Vee.

Va ser publicat com a tercer senzill oficial de l'àlbum el 26 d'octubre de 2010, i el vídeo musical del mateix es va estrenar el dia 28 al seu canal de Vevo en Youtube. La cançó és un himne d'empoderament amb lletres inspiradores, i va ser considerat per Perry com la cançó més important per a ella del seu àlbum Teenage Dream. La cançó es creu que és un dels temes amb més versions a través d'Internet, sobretot en el lloc web de YouTube.

"Firework", va rebre comentaris positius dels crítics de música, alguns notarón la seva melodia enganxosa i ballable i la comparán amb les cançons de la banda anglesa Coldplay. La cançó va ser un èxit comercial, assolint el primer lloc en Billboard Hot 100 i el top 5 de vint països de tot el món. La cançó va ser disc de platí 4x per la Recording Industry Association Of America (Riaa) per les vendes de quatre milions de còpies digitals als Estats Units. En la setmana que va acabar el 8 de gener de 2011, "Firework" va vendre 509.000 descàrregues digitals als EUA, que és la segona quantitat més alta mai no venuda per una artista femenina, només per darrere de Kesha i la seva cançó Tik Tok, que va vendre 610.000 còpies en una setmana, i en general "Firework" ocupa el quart lloc.

Un vídeo musical, dirigit per Dave Meyers, va ser llançat el 28 d'octubre de 2010. Que retrata Perry cantant i ballant al voltant de Budapest, intercalant amb escenes d'adolescents tímids que adquireixen confiança per si mateix mateixos. Un procés obert de càsting cridat per al vídeo musical va atreure una xifra sense precedents de 38.000 sol·licitants. En els 50 millors vídeos del 2010 fet per Muchmusic, "Firework" va assolir la primera posició. El vídeo musical es diu que és un dels vídeos més optimistes junt amb el missatge de "Beautiful" de Christina Aguilera.

D'acord amb el sistema d'informació Nielsen Soundscan, «Firework» ha venut més de 4.658.000 milions de descàrregues digitals als Estats Units.


Breithorn Central

El Breithorn Central és una muntanya de 4.159 metres, del massís del Breithorn, que es troba entre les regions de la Vall d'Aosta a Itàlia i del Valais a Suïssa.


Muckross Abbey

Muckross Abbey és un dels principals llocs d'interès eclesiàstic al Parc Nacional de Killarney, Comtat de Kerry, de la República d'Irlanda. Va ser fundada el 1448 com un convent franciscà d'observants, per Donal McCarthy Mor.

Ha tingut una història violenta i ha estat danyat i reconstruït moltes vegades. Els frares van ser sovint perseguits i sotmesos a atacs per grups de lladres. Avui dia l'abadia no conserva el sostre en el pis superior, tot i que, a part d'això, està molt ben conservada. La característica més interessant és situada al claustre, que conté un gran teix.

En els segles XVII i XVIII, va esdevenir el lloc d'enterrament de destacats poetes del Comtat de Kerry: O'Donoghue, O'Rathaille i O'Suilleabhain.


Jove arquer

El Jove arquer és una escultura exempta en marbre de 97 cm d'altura, atribuïda a Miquel Àngel, que data a l'entorn de 1491-1492 i es troba al Metropolitan Museum of Art, Nova York.


Adriano Malori

Adriano Malori (Parma, Emília-Romanya, 28 de gener de 1988) és un ciclista italià, professional del 2010 al 2017. Va destacar com a contrarellotgista.

Com a ciclista amateur aconseguí nombrosos èxits, el més destacat dels quals fou el Campionat del món en contrarellotge sub-23 de 2008, celebrat a Varese.

Com a professional destaca les victòries al Campionat d'Itàlia de ciclisme en contrarellotge de 2011, 2014 i 2015, i una victòria d'etapa a la Volta a Espanya.

A començaments del 2016, durant la disputa del Tour de San Luis, va patir una forta caiguda juntament amb els seus companys d'equip. De resultes d'aquesta, va tenir un traumatisme crani-encefàlic i va ser induït al coma. Malgrat recuperar-se en part, el juliol del 2017 va anunciar la seva retirada del ciclisme.


José Gómez Gayoso

José Gómez Gayoso [àlies "Juan", "Carlos" i "López"], (Maceda, 28 d'abril de 1909 - Camp de la rata, 6 de novembre de 1948) va ser un mestre i polític comunista gallec, maqui antifranquista, executat a garrot vil durant la dictadura franquista.

Durant la Segona República residia a Vigo, ciutat en la qual era secretari general del Partit Comunista d'Espanya (PCE). A produir-se la revolta militar que va donar origen a la Guerra Civil es trobava en Madrid, va combatre en els diferents fronts contra els revoltats, va ser comissari polític de diverses unitats, va estar a la Unió Soviètica formant-se militarment i se'n va anar a l'exili en Cuba en finalitzar el conflicte, després d'una breu estada en la República Dominicana. Va tornar de nou a 1944 a Madrid via Buenos Aires, després d'un intent fracassat anys abans de tornar per Estats Units. A Madrid va rebre instruccions del PCE d'incorporar-se a Galícia, on va ser nomenat secretari general del PCE a la zona i va realitzar una àrdua labor per reorganitzar la guerrilla antifranquista a Galícia. Al costat d'Antonio Seoane Sánchez, també maquis i altres tres militants del PCE compon una unitat especialment activa fins a finals de 1947. Va ser detingut en 1948, al costat de Seoane i dos altres guerrillers gràcies a la delació d'un desertor, després d'un tiroteig en el qual va resultar greument ferit. Va ser executat a garrot vil a La Corunya després d'un judici sumaríssim el 6 de novembre del mateix any.

Rafael Alberti, en el seu poema "Héroes caídos de la Resistencia Española" escriví sobre Gayoso i Seoane:


4a etapa del Tour de França de 2011

La 4a etapa del Tour de França de 2011 es disputà el dimarts 5 de juliol de 2011 sobre un recorregut de 172,5 km entre Lorient i Mûr-de-Bretagne. El vencedor fou l'australià Cadel Evans ().


Chōjun Miyagi

Chōjun Miyagi (Naha, Okinawa, 25 d'abril de 1888 - 8 d'octubre de 1953) va ser un karateka, creador de l'estil de karate "goju ryu".

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Ninon Vallin

Ninon Vallin (Montalieu-Vercieu, Isere, 8 de setembre de 1886 - Millery (Roine), prop de Lió, 22 de novembre), fou una soprano francesa.

Estudià en el Conservatori de Lió i després en el de París, on aconseguí un primer premi de cant. Debutà en l'Opéra-Comique amb "Louise", de Charpentier (1912). Després actuà a Buenos Aires, i en el Teatro Colón arribà a cantar fins a 25 rols diferents obligada a romandre l'Argentina a causa de la primera guerra mundial. En aquest país assolí el més elevat grau de perfecció.

En retornar a Europa, aconseguí els èxits que era d'esperar: cantà a l'Òpera de París (1920) i a La Scala de Milà. També fou coneguda i admirada pels públics del Metropolitan de Nova York, i el Liceu de Barcelona, el Teatro Real de Madrid i l'Òpera de Viena. Se li donava el sobrenom de "La princesa del bel canto".

A l'òpera "Carmen" solia interpretar el rol de Micaela. Malgrat la seva brillant carrera de diva, no oblidà la música de cambra, ja que donà nombrosos concerts on solia interpretar, amb preferència, el "lied" francès. També destacà com a professora.


16a etapa del Tour de França de 2012

La 16a etapa del Tour de França de 2012 es disputà el dimecres 18 de juliol de 2012 sobre un recorregut de 197 km entre les localitats de Pau i Banhèras de Luishon.

El vencedor de l'etapa fou el francès Thomas Voeckler (), que s'imposà en solitari en l'arribada a Banhèras de Luishon després de rodar en solitari els darrers 80 km d'etapa, des que a manca de 5 km pel cim del coll del Tourmalet deixés enrere el seu company d'escapada Brice Feillu (). El segon en l'etapa fou Chris Anker Sørensen () i tercer Gorka Izagirre (). Entre els favorits destaca la pèrdua de temps de Cadel Evans (), que el deixà quasi sense opcions a entrar al podi final de París. El seu company d'equip Tejay van Garderen s'assegurà una mica més el mallot dels joves en treure-li temps al segon classificat. Thomas Voeckler, a banda de la victòria d'etapa i el premi a la combativitat, aconseguí el mallot de la muntanya gràcies al fet que va passar en primera posició pels quatre ports del dia.


LL-11

La LL-11 és una via de dos carrils per sentit que dona accés a Lleida. Comença a l'A-2, a l'est, i l'oest a la ciutat de Lleida ja com a N-II. Té una longitud de 12 km. Es compon de 7 glorietes. Va ser construïda el 2004. És administrada pel Ministeri de Foment.


Baj

Bujis (en grec), Baj o Bakha (nom egipci) és el nom que rebia el toro considerat l'encarnació de Ra i Osiris al mitologia egípcia, també era el ca de Montu. Estava relacionat amb el poder germinador i la fecunditat del sòl. Era representat com un toro de cos blanc i el cap negre tocat amb un ureo, amb disc solar i dues altes plomes, també com a home amb cap de toro.


Hop

Hop és una pel·lícula d'animació que tracta sobre la pasqua, produïda l'any 2011 per Universal Studios i Illumination Entertainment. Es va estrenar als cinemes l'1 d'abril de 2011 als Estats Units i al Regne Unit. La pel·lícula està dirigida pel director de "Alvin and the Chipmunks", Tim Hill, i per a la seva versió en anglès prestaren la veu Russell Brand com E.B., James Marsden com Fred O'Hare, Kaley Cuoco com Samantha O'Hare, Elizabeth Perkins com la senyora O'Hare, Chelsea Handler com la senyora Beck, Hugh Laurie com el conill de Pasqua, i David Hasselhoff com ell mateix.

ambientat durant l'esdeveniment recurrent


Albert Puig

* Albert Puig i Garrich (1994), nedador català
* Albert Puig Palau (1908-1986), milionari i mecenes català
* Alberto Puig Gabarró (1940), pilot de motonàutica català, fill d'Albert Puig Palau
* Albert Puig de la Rosa (1968), motociclista català, fill d'Alberto Puig Gabarró


Alexandr Fier

Alexandr Fier (Joinville, 11 de març de 1988), és un jugador d'escacs brasiler, que té el títol de Gran Mestre des de 2007.

A la llista d'Elo de la FIDE de l'abril de 2021, hi tenia un Elo de 2569 punts, cosa que en feia el jugador número 3 (en actiu) del Brasil, i el 39è millor jugador en actiu d'Amèrica. El seu màxim Elo va ser de 2653 punts, a la llista de novembre de 2009 (posició 78 al rànquing mundial).


Qussayr Amra

Qussayr Amra o Qasr Amra —, ‘castellet d'Amra’, o , ‘castell d'Amra’— és el més cèlebre dels castells del desert de l'est de Jordània. Va ser construït al principi del (probablement entre el 711 i el 715) pel califa omeia Walid I, en l'època d'expansió de la dominació islàmica en aquesta regió. És un dels exemples més notables del primer art omeia i de l'arquitectura islàmica. La transliteració de l'àrab dona lloc a diverses variants com Qusseir Amra, Qasr Amrah o Qassayr Amra, entre d'altres. Ha estat declarat Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO l'any 1985.


David McDowell Brown

David McDowell Brown (16 d'abril de 1956 - 1 de febrer de 2003) va ser capità de l'armada dels Estats Units i astronauta de la NASA. Nascut a Arlington, Virgínia, David Brown era solter i abans de la seva posició com a astronauta es va exercir com acròbata per a la universitat en Circus Kingdom. Brown va morir en la tragèdia del transbordador espacial "Columbia" l'1 de febrer de 2003 (STS-107) sobre el sud dels Estats Units 16 minuts abans de l'hora prevista per a l'aterratge. Fou President de l'Associació Internacional Militar de Pilots Metges, Associat de l'Associació Mèdica Aeroespacial i membre de la Societat de Metges de la Marina dels Estats Units.


Ticket to Ride

Ticket to Ride és un joc de tauler creat per Alan Richard Moon guanyador del Spiel des Jahres de 2004. Altres guardons rellevants que ha obtingut són el Origins Award com a millor joc de taula de 2004, l'As d'Or francès, el Diana Jones Award o el Japan Boardgame Prize. També quedà segon en el Schweizer Spielepreis per a jocs en família i el Ticket to Ride: Europe guanyà el premi International Gamers Award de 2005.

És un joc d'estratègia on cada jugador ha d'aconseguir la ruta de ferrocarril més llarga connectant les ciutats de les seves cartes. A cada torn es reclama una carta de sort, es col·loca una via de tren a la ruta escollida o bé es canvia una carta de destinació, intentant que els adversaris no completin les seves rutes. Es guanyen punts pel nombre i longitud de les rutes o per missions aconseguides quan s'acaben totes les vies de tren.

L'èxit del joc va propiciar l'aparició de diverses expansions i seqüeles, consistents sobretot en canviar el mapa que actua com a tauler de joc. Si el mapa inicial representa els Estats Units, han aparegut jocs centrats en Europa, països concrets, versió de viatge només amb cartes o una per a ordinador. L'agost del 2008 i segons el seu editor, s'havien venut més de 750.000 exemplars del joc.


Estany Roi

L'Estany Roi és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.

El llac, d'origen glacial, està situat a 2.305 metres d'altitud, en el sector sud-occidental de la Vall de Llubriqueto. Té una superfície de 3,54 hectàrees i 10 metres de fondària màxima. Per la seva riba septentrional rep les aigües de l'Estany Roi de Dalt (NNO); i drena per l'extrem meridional, sent el naixement del Barranc d'Estany Roi.

Situat entre els pics de l'Estany Gémena (NE) i d'Estany Roi (SO), els reflexos del vessant vermellos d'aquest últim donen nom a l'estany.


An die Musik

An die Musik (en alemany "A la música") és un lied per a veu solista i piano compost per Franz Schubert el març 1817. Va ser escrit sobre dues estrofes d'un poema del seu amic Franz von Schober. En el catàleg Deutsch d'obres de Schubert és el núm. 547, o D547. Va ser publicat el 1827 com Opus 88 núm. 4 per Weigl.

Un himne a l'art de la música, és una de les cançons més conegudes de Schubert. La seva grandesa i popularitat s'atribueix generalment a la seva simplicitat harmònica, la dramàtica melodia, i una línia de baix fort que sosté la línia vocal.

"An die Musik" té un fons en el qual recrea l'estil Biedermeier de la Viena de l'època. En la peça es dona un tendre diàleg entre la veu i la zona greu del piano, amb un acompanyament sempre latent la melodia es mou lacònicament a través de la notes d'una tríada, com si res pogués ser tan senzill per a aquesta expressió de gratitud.


8a etapa del Tour de França de 2012

La 8a etapa del Tour de França de 2012 es disputà el diumenge 8 de juliol de 2012 sobre un recorregut de 157,5 km entre les viles de Belfort i Porrentruy, a Suïssa.

L'etapa fou guanyada pel francès Thibaut Pinot (), que arribà en solitari a la meta de Porrentruy. Segon fou Cadel Evans (), que arribà a 26", junt al líder i sis corredors més. Bradley Wiggins (), Rein Taaramäe () i Peter Sagan () conservaren els lideratges respectius, mentre Fredrik Kessiakoff () es va fer amb el de la muntanya i el amb la classificació per equips.


Llac Assal

El Llac Assal (en àrab:بحيرة عسل "Buḥayrah ʿAsal", literalment «llac de mel») és un llac de cràter al centre est de Djibouti. És al Golf de Tadjoura dins la Regió de Tadjoura, a dalt de la Vall del Rift d'Etiòpia, a uns 120 km de la ciutat de Djibouti a la Depressió d'Afar. La seva conca fa 900 km² i ocupa una superfície de 54 km² essent la màxima fondària de 40 m. Aquest llac és un llac salí situat a 155 m per sota del nivell del mar al Triangle d'Afar essent el punt més baix d'Àfrica i el tercer del món després de la mar Morta i el mar de Galilea. L'entrada d'aigua és des de l'oceà i aquest llac no té sortida d'aigua i la seva salinitat és 10 vegades superior a la del mar, essent el segon llac més salat del món (després de l'estany Don Juan, a l'Antàrtida). El llac Assal és la reserva de sal comuna més gran del món i s'explota sota quatre concessions des de l'any 2002.
El govern de Djibouti l'ha proposat a la UNESCO per a ser declarat Patrimoni de la Humanitat.


Javier Fernández Fernández

Javier Fernández Fernández (Mieres, Astúries, 7 de gener de 1948), és un polític espanyol de la FSA-PSOE. Va ser Secretari de la Federació Socialista Asturiana des del 4 de novembre de 2000 fins al 17 de setembre de 2017 i president del Principat d'Astúries des del 26 de maig de 2012 fins al 20 de juliol de 2019.


Sheffield Football Club

El Sheffield Football Club és un club semiprofessional de futbol de la ciutat de Sheffield, al comtat de Yorkshire, Anglaterra. Va ser fundat el 1857 i juga a la Northern Premier League Division One South, torneig de la vuitena divisió en el sistema de lligues de futbol d'Anglaterra. La fama del Sheffield FC és la de ser el club de futbol més antic del món.

El Sheffield participa en el derbi de futbol més antic del món contra l'etern rival, el segon equip més antic, el Hallam FC.

El club no té connexió amb cap dels dos equips professionals locals, el Sheffield United i el Sheffield Wednesday. Tot i que aquests el van relegar a un segon pla, el club original de Sheffield ha sobreviscut fins avui per la seva herència cultural i per la dedicació dels seus pocs aficionats.


Corinna Larsen

Corinna zu Sayn-Wittgenstein (nascuda el 1965), de soltera Corinna Larsen, és una dona de negocis danesa, nacionalitzada alemanya, enllaçada per matrimoni amb l'antiga casa de Sayn-Wittgenstein-Sayn, que ha estat esmentada des del 2006 com la parella a l'ombra del rei Joan Carles I d'Espanya, qui la va conèixer suposadament aquell any en un sopar al castell de Schöckingen, Alemanya.

Es va casar dues vegades; la primera amb Philip J. Adkins, amb qui va tenir el 1992 una filla de nom Anastasia Adkins, però el matrimoni fou annul·lat; la segona (casament civil a Londres el 2000 i religiós a Salzburg el 2001) amb Johann Casimir zu Sayn-Wittgenstein-Sayn, de qui es va divorciar el 2005, i amb qui va tenir un altre fill, Alexander Kyril. Entre tots dos matrimonis va tenir també relacions amb Muck, de la família Flick que controla gran part de l'imperi Mercedes.

Es dedica als negocis i té una intensa vida social en entorns de multimilionaris i famílies reials. Va crear la Fundació "Auténticos" amb Frederick Mostert, Timothy Trainer i Chen Xuemin, dedicada a sensibilitzar contra les xarxes de rentada de diners, càrtels de la droga, paramilitars i contra el treball infantil.

Pilar Eyre al llibre "La soledad de la reina", la descriu com a una dona atractiva amb gran influència sobre el Cap d'Estat. El príncep saudita Alwaleed bin Talal, president de la "Kingdom Holding Company", hauria rebut el 2007 a Corinna zu Sayn-Wittgenstein a Riad, capital de l'Aràbia Saudita, com a "representant de S.M. el rei Joan Carles I d'Espanya" però un portaveu oficial del palau de la Zarzuela va dir que el rei "no en tenia constància". Des del 2010 Corinna se suposa que resideix amb el seu fill a una torre del Palau Reial d'El Pardo.

El 2018 en diversos mitjans espanyols parlar de gravacions fetes per José Manuel Villarejo en les que Corinna Larsen parlava de comissions rebudes per Joan Carles I pel contracte del TGV entre Medina i la Meca. Es va investigar per l'Audiència Nacional, que la va arxivar al·legant que no hi havia "indicis racionals de delictes" i que, encara que es provessin els fets, s'haurien produït quan el rei era "inviolable". El ministeri públic suís primer i la Fiscalia Anticorrupció després investiguen el cas. Joan Carles hauria rebut 100 milions de dòlars d'Abdul·lah de l'Aràbia Saudita, ingressats en un compte corrent al banc suís Mirabaud a nom de la fundació panamenca Lucum, de la qual Joan Carles I era l'únic beneficiari,i dels que el 2012 va donar 65 milions a Corinna Larsen, que els va ingressar a la filial d'un altre banc suís a les Bahames.


Fletxa Valona 2012

La Fletxa Valona 2012, 76a edició de la Fletxa Valona, es va disputar el dimecres 18 d'abril de 2012, entre Charleroi i Huy, sobre un recorregut de 194 kilòmetres. Aquesta era la dotzena prova de l'UCI World Tour 2012 i segona del "tríptic de les Ardenes", després de l'Amstel Gold Race i abans de la Lieja-Bastogne-Lieja. La cursa fou guanyada pel català Joaquim Rodríguez (), que finalment aconseguí la victòria en aquesta cursa després que els dos darrers anys acabés segon. L'atac en el tram central del Mur de Huy li serví per arribar a meta amb 4 segons respecte als immediats perseguidors. Segon fou el suís Michael Albasini (), recent vencedor de la Volta a Catalunya, mentre el belga Philippe Gilbert (), vencedor de l'any anterior, fou tercer.


Boys Over Flowers

Boys Over Flowers (꽃 보다 남자) és una sèrie de televisió de drama produït a Corea del Sud, protagonitzat per Ku Hye Sun, Lee Min Ho, Kim Hyun Joong de SS501, Kim Bum, Kim Joon de T-Max i Kim So Eun. Va sortir a l'aire en la cadena KBS2 el 5 de gener de 2009 i va acabar el 31 de març de 2009 després de 25 episodis.
Està basat en el manga shōjo japonès, Hana Yori Dango (花 より 男子), escrit per Yōko Kamio. Aquesta és la cinquena adaptació del manga, després de les adaptacions taiwaneses Meteor garden i la seva seqüela Meteor Garden II, i les japoneses Hana Yori Dango i la seva seqüela Hana Yori Dango Returns.


Maccabi Tel Aviv BC

El Maccabi Tel Aviv BC és la secció de bàsquet del club poliesportiu Maccabi Tel Aviv, de la ciutat de Tel Aviv, Israel. Va ser fundat l'any 1932 i actualment juga a la lliga israeliana de bàsquet i a l'Eurolliga de bàsquet.


El cel pot esperar

El cel pot esperar (original: "Heaven Can Wait") és una pel·lícula dels Estats Units de Warren Beatty i Buck Henry estrenada el 1978. Nominada nou vegades als Oscars, el film es va emportar una estatueta per la direcció artística. Als Globus d'Or, la pel·lícula va rebre tres premis. És un remake del film "Here Comes Mr. Jordan" (1941). Va ser doblada al català


KV34

La KV34 és la tomba del faraó de la dinastia XVIII, Tutmosis III, l'anomenat "Napoleó d'Egipte" i successor d'Hatshepsut. Situada a la vall dels Reis, forma part de la necròpoli de Tebes a Luxor, (Egipte). La KV34 va ser un dels primers hipogeus que es van excavar a la vall a l'antic Egipte, possiblement el segon o el tercer. El primer va ser probablement la KV20, una tomba doble per a Tuthmosis I i la seva filla Hatshepsut.

Tot i que, possiblement, va ser Hatshepsut qui va triar el lloc on hi hauria un dels cementiris més famosos del món, Tuthmosis I va crear el disseny que serviria de model i referència de totes les altres tombes de la vall (des de la dinastia XVIII a la XX).

La mòmia del faraó es va trobar dins del taüt antropomorf original a l'amagatall de Deir el Bahari (TT320), estava molt malmesa i s'havia tornat a embenar durant la dinastia XXI, quan es van traslladar per a protegir-les moltes mòmies reials, d'alts personatges de la cort i de grans sacerdots, a Deir el Bahari i a la tomba KV35.

Avui dia, la tomba està habilitada amb baranes, escales artificials, i un terra de fusta que cobreix la major part de la superfície transitable. Les decoracions de les parets s'han protegit amb uns panells de vidre i se'n controla la humitat, ja que, arran d'unes inundacions el 1998, el grau d'humitat de la tomba ha augmentat considerablement.


Diari de Buja

El Diari de Buja fou un periòdic de tendència absolutista editat en català a Palma (Mallorca) pel monjo trinitari Miquel Ferrer i Bauçà. Va aparèixer de forma irregular del 23 d'agost al 20 de setembre de 1812 i del 7 al 30 d'abril de 1813, data en què fou definitivament suspès per l'autoritat governativa. Durant aquest període el seu espai fou cobert per dos diaris editats pel mateix Ferrer, la "Lluna Patriòtica Mallorquina" (28 de març-1 d'abril de 1813) i "Nou Diari de Buja" (6 de juny-22 de juliol de 1813). En total foren 34 números i 153 pàgines, tots ells impresos per Sebastià Garcia, llevat tres exemplars que foren impresos per Antoni Brusi i Mirabent i Felip Guasp.

El diari era escrit en mallorquí col·loquial i defensava l'absolutisme monàrquic en contra del liberalisme, defensat pels diaris "Aurora Patriótica Mallorquina" i "La Antorcha". S'hi publicaven comentaris d'actualitat i de costums, libels polítics, faules, rondalles i apologies de caràcter burlesc i costumista, fent l'apologia del "mallorquí" contra el castellà, aprofitant que en aquest idioma es publicaven els dos diaris de tendència liberal. Fou molt popular entre les classes baixes potser pel fet que se'n feia difusió oral.


Volta al País Basc 1927

La Volta al País Basc 1927 és la 4a edició de la Volta al País Basc. La cursa es disputà en quatre etapes, entre el 10 i el 14 d'agost de 1927, per a un total de 747 km.

En aquesta edició es van inscriure un total de 44 ciclistes, dels quals finalment en van prendre part 39 i l'acabaren 28 d'ells. El vencedor final fou el francès Victor Fontan, que s'imposà a André Leducq i Lucien Buysse.


Volta al País Basc 1928

La Volta al País Basc 1928 és la 5a edició de la Volta al País Basc. La cursa es disputà en quatre etapes, entre l'1 i el 5 d'agost de 1928, per a un total de 762 km.

En aquesta edició es van inscriure un total de 61 ciclistes, dels quals finalment en van prendre part 57 i l'acabaren 36 d'ells. El vencedor final fou el belga Maurice Dewaele, que s'imposà a André Leducq i Marià Cañardo.


Volta a Suïssa 1938

La Volta a Suïssa 1938 és la 6a edició de la Volta a Suïssa. Aquesta edició es disputà del 6 al 14 d'agost de 1938, amb un recorregut de 1.683,4 km distribuïts en 8 etapes. Per primera vegada l'inici i final de la cursa no es feu a Zuric, sinó a Berna.

El vencedor final fou l'italià Giovanni Valetti, seguit pel Luxemburguès Arsène Mersch i el també italià Severino Canavesi. Valetti també guanyà la classificació de la muntanya, mentre Itàlia fou el millor equip.


Ángel Morales Vázquez

Ángel Morales Vázquez fou un anarcosindicalista espanyol. Militant de la CNT-FAI conegut amb el sobrenom de "Velasco", fou nomenat Secretari General de la CNT l'octubre de 1945 després de la detenció de César Broto Villegas. Fou un dels organitzadors del plenari del 8 de maig de 1946 en el qual fou escollit com a nou secretari Lorenzo Iñigo Granizo. Fou arrestat a Madrid el 20 de novembre de 1947 juntament amb una vintena de membres del Comitè Nacional, entre ells Manuel Villar Mingo. Tancat al penal d'Ocaña, participà en la fuga de cenetistes de maig de 1948 en la que serà greument ferit.

El 1965 fou un dels militants de la CNT que va signar acords amb el Sindicat Vertical (afer dels "cincpuntistes").


Ajuntament de Valladolid

LAjuntament de Valladolid és la institució que s'encarrega del Govern de la ciutat i el municipi de Valladolid. Està presidit per l'alcalde de Valladolid, que després de les eleccions municipals de 2011 i des de 1995 és Francisco Javier León de la Riva, del Partit Popular.

La seva seu està emplaçada a la Casa Consistorial de Valladolid ubicada a la Plaça Major de la capital val·lisoletana.


Takeda Nobuko

Takeda Nobuko (武 田信廉, 1529-1582) va ser un samurai japonès que pertanyia al clan Takeda durant el període Sengoku en la història del Japó.

Va ser germà de Takeda Shingen i considerat com un dels seus famosos Vint-i-quatre generals a causa de les seves capacitats militars. Nobuko comandà les forces principals del clan Takeda durant la batalla de Nagashino sota la guia de Takeda Katsuyori.

Nobuko morí el 1582 quan tropes d'Oda Nobunaga van envair les terres pertanyents al clan Takeda, va intentar fugir però va ser perseguit i decapitat.