Carles Tusquets i Trias de Bes

Carles Tusquets i Trias de Bes (Barcelona, 26 de gener de 1951) és un economista i empresari català. Fill de Francesc Tusquets Padrosa, descendent d'una família de propietaris de Barcelona documentada des del segle XVIII, i Montserrat Trias de Bes i Borràs, filla del jurista Josep Maria Trias de Bes i Giró. És germà del també jurista Francesc Tusquets. Per part de pare és cosí de l'arquitecte Oscar Tusquets i de l'escriptora Esther Tusquets, i per part de mare de l'advocat i polític Josep Maria Trias de Bes i Serra.

Economista per la Universitat de Barcelona, és president de diferents empreses (Trea Capital, Banc Mediolanum, que va fundar com a Banc de Finances i Inversions - Fibanc o l'European Financial Planning Association) . De 1989 a 1992 va ser president del Cercle d'Economia.

Al Futbol Club Barcelona, va ser tresorer i president de la comissió econòmica de Barça, en la primera etapa del president Josep Lluís Núñez, en una situació econòmica del club complicada que va obligar a aplicar una derrama als socis, però que va facilitar el fitxatge de Diego Armando Maradona. Va organitzar el finançament de la tercera graderia de l'estadi, a través d'un crèdit sindicat. El 27 d'octubre de 2020 va ser nomenat president de la Junta Gestora després de la dimissió de Josep Maria Bartomeu fins a les eleccions previstes inicialment per a 24 de gener de 2021. En una entrevista va dir que s'havia sentit perseguit.


PW Andromedae

PW Andromedae (PW And / HD 1405 / SAO 53799) és un estel a la constel·lació d'Andròmeda. La seva magnitud aparent és +8,86, per la qual cosa no és observable a ull nu, i s'hi troba a 105 anys llum del sistema solar. És membre de l'Associació estel·lar d'AB Doradus.

PW Andromedae és una nana taronja de tipus espectral K2V amb una temperatura superficial de 4.808 K. Llueix amb una lluminositat igual al 64% de la lluminositat solar. El seu radi és un 16% més gran que el radi solar i gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació de 33,2 km/s. El seu període de rotació és de 1,762 dies, equivalent a 1/16 del que té el Sol. Té una massa aproximada de 1,07 masses solars. És una estrella pre-seqüència principal molt jove que s'hi troba en l'etapa immediatament anterior a l'edat zero de la seqüència principal (ZAMS); s'estima que té només 20 milions d'anys.

PW Andromedae està catalogada com a estel variable del tipus RS Canum Venaticorum. La seva lluentor fluctua 0,10 magnituds en un període igual al seu període de rotació. Els canvis de lluentor en aquestes variables solen ser deguts a taques estel·lars anàlogues a les del Sol però de dimensions molt majors. En PW Andromedae s'han detectat taques estel·lars fredes la diferència de les quals de temperatura respecte a la fotosfera arriba fins als 1.200 K. Aquestes taques fonamentalment s'hi localitzen en una franja de ± 40° respecte a l'equador de l'estel.


3 Centauri

3 Centauri (3 Cen) és un estel binari situat a la zona septentrional de la constel·lació de Centaure (Centaurus). S'hi troba a 347 anys llum de distància del sistema solar.

L'estel principal del sistema, 3 Centauri A (HD 120709 / HR 5210), llueix amb magnitud aparent +4,53. Figura catalogada com una gegant blava de tipus espectral B5III però els seus paràmetres físics suggereixen que encara no ha abandonat la seqüència principal. La seva temperatura efectiva és d'aproximadament 17.500 K i la seva lluminositat és 700 vegades major que la lluminositat solar. Té un radi 2,9 vegades més gran que el del Sol i, per ser un estel de les seves característiques, rota lentament; la seva velocitat de rotació projectada de 19 km/s dona lloc a un període de rotació inferior a 8 dies. Probablement la lenta rotació és responsable de la seva composició química anòmala. És una estrella pobra en heli —el contingut d'aquest element és una quarta part del valor normal— i, a més, l'isòtop predominant en l'atmosfera estel·lar és l'heli-3, molt menys abundant en l'Univers que l'heli-4. Així mateix, el contingut d'alguns elements pesats com a mercuri, fòsfor, gal·li i criptó és singularment elevat en relació als valors habituals. Petites variacions en la seva lluentor pogueren deure's a la presència d'una companya propera que periòdicament l'eclipsa; per això rep la denominació, quant a estel variable, de V983 Centauri.

L'estel secundari, 3 Centauri B (HD 120710 / HR 5211), té magnitud aparent +6,02 i és un estel blanc-blavós de la seqüència principal de tipus espectral B8V. La seva lluminositat és 82 vegades major que la del Sol i té una massa de tres masses solars, igual al 60% de la massa de la seva companya. Té un radi 2,1 vegades més gran que el del Sol i la seva velocitat de rotació projectada, 165 km/s, és normal per a un estel de la seva classe.

La separació en el cel entre 3 Centauri A i B és de 8 segons d'arc. La distància real entre elles és d'almenys 800 ua i el període orbital és major de 8.200 anys, cosa per la qual no s'ha observat moviment orbital algun. Hom pensa que és un sistema jove amb una edat de sols unes desenes de milions d'anys.


Víctor Hurtado i Cuevas

Víctor Hurtado i Cuevas (Ciutat de Mèxic, 1948) és un economista, historiador i cartògraf català d'origen mexicà.

Nascut a Mèxic, on el seu pare, l'escriptor Odó Hurtado i Martí (Barcelona, 1902-1965) es va exiliar després de la Guerra Civil espanyola, i nét d'Amadeu Hurtado i Miró (Vilanova i la Geltrú, 1875 - Barcelona, 1950), advocat i polític català que va ser conseller durant el govern del president Macià, Victor Hurtado es va formar com a economista, i doctorar en Història Medieval. I des de l'any 1985 s'especialitzà en cartografia històrica.

El seu llibre "Els Mitjavila: una família de mercaders a la Barcelona del segle XIV", fruit de la seva tesi doctoral, el 2007 va rebre el premi Ciutat de Barcelona. El 2010 va veure la llum l"“Atles de la Guerra Civil a Catalunya”", coordinat conjuntament amb Antoni Segura i Mas. I els anys 2011 i 2013 publicà els dos primers volums de l'“"Atlas de la Guerra Civil Española”", el primer dedicat a la sublevació, i el segon a les Brigades Internacionals.

Una de les seves obres més destacades és l“"Atles manual d'història de Catalunya"”, una obra en tres volums, publicats consecutivament el 2014, el 2016 i el 2020, que recull la història del país des dels temps antics fins al moment actual. El primer volum, que enceta la trilogia, cartografia la història de Catalunya des del paleolític fins al segle XIII, el segon volum abasta la història des dels comtes reis al tractat dels Pirineus, i el tercer s'ocupa del període que va des de la divisió del Principat, amb la pèrdua de la Catalunya del Nord el 1659, fins al Primer d'Octubre del 2017.

El seu "“Atles d'història dels jueus de Catalunya”", escrit conjuntament amb l'historiador Manuel Forcano, publicat el 2019 per Rafael Dalmau (Editor), el 2020 va rebre el XXXV Premi Ferran Soldevila.


À propos de Nice

À propos de Nice és un curtmetratge documental francès, mut i en blanc i negre, dirigit per Jean Vigo i estrenat l'any 1930. "À propos de Nice" va ser la primera pel·lícula de Vigo, a la qual van seguir "Taris, roi de l'eau" (1931), "Zéro de conduite" (1933) i "L'Atalante" el 1934, any en què Vigo va morir a causa de la tuberculosi.

La pel·lícula de Vigo representa la vida a Niça, França, documentant la gent de la ciutat, les seves rutines diàries, el carnaval i les desigualtats socials. Vigo va descriure la pel·lícula en un discurs dirigit al "Groupement des Spectateurs d'Avant-Garde" amb les paraules següents:El curtmetratge "À propos de Nice" s'emmarca, dins de l'àmbit del documental social, en el gènere de les simfonies de ciutats, en voga durant la dècada dels anys vint. Altres produccions representatives del gènere serien "Berlín, simfonia d'una ciutat" (Walter Ruttmann, 1927) o "Études sur Paris" (André Sauvage, 1928), centrats en mostrar el decurs de la vida diària a les ciutats de Berlín i París, respectivament.


A Woman of the Sea

A Woman of the Sea (inicialment titulada “Sea Gulls”) és una pel·lícula muda produïda per Charles Chaplin dirigida per Josef von Sternberg i protagonitzada per Edna Purviance, en la seva darrera actuació als Estats Units, Raymond Bloomer, Eve Southern i Charles French. La pel·lícula no es va arribar a estrenar mai, Chaplin considerà que el director no havia reflectit el que ell esperava de la història i, anys després, davant la pressió de l'agència de recaptació d'impostos, la productora en destruí les còpies per poder argumentar que aquesta havia estat una pèrdua total financerament parlant. També s'ha apuntat que Purviance, immersa en problemes d'alcoholisme, no va ser capaç de fer creïble el personatge precisament en la pel·lícula amb la que Chaplin volia rellançar la seva carrera com a actriu dramàtica. Actualment es considera una pel·lícula perduda. L'any 2005 es van localitzar més de 50 fotos de la producció en la col·lecció particular d'un parent d'Edna Purviance les quals es van publicar 2008 juntament amb información sobre el pla de rodatge.


Godzilla vs. Kong

Godzilla vs. Kong és una pel·lícula de monstres estatunidenca dirigida per Adam Wingard . Una seqüela de "" i "", és la quarta pel·lícula de MonsterVerse de Legendary . La pel·lícula també és la 36a pel·lícula de la franquícia "Godzilla", la 12a pel·lícula de la franquícia "King Kong" i la quarta pel·lícula de "Godzilla" produïda completament per un estudi de Hollywood. La pel·lícula està protagonitzada per Alexander Skarsgård, Millie Bobby Brown, Rebecca Hall, Brian Tyree Henry, Shun Oguri, Eiza González, Julian Dennison, Kyle Chandler i Demián Bichir .

El projecte es va anunciar a l'octubre de 2015, quan Legendary va anunciar els plans d'un univers cinematogràfic compartit entre Godzilla i King Kong . La sala d'escriptors de la pel·lícula es va reunir el març de 2017 i Wingard va ser anunciat com a director el maig de 2017. La fotografia principal va començar el novembre del 2018 a Hawaii, Austràlia i Hong Kong i es va acabar l’abril del 2019. Després de retardar-se a partir de la data de llançament de novembre de 2020 a causa de la pandèmia COVID-19, "Godzilla vs." Està previst que "Kong" s’estreni internacionalment el 26 de març de 2021 i als Estats Units el 31 de març, on s’estrenarà simultàniament als cinemes i a HBO Max .


The Eddy

The Eddy és un drama musical franco-americà en format de mini sèrie de vuit capítols, emès a través de la plataforma Netflix. La sèrie està situada a París. Els primers dos capítols estan dirigits per Damien Chazelle, que també és productor de la sèrie, i escrits per Jack Thorne. La seva música va ser composta per Glen Ballard i Randy Kerber. La sèrie és inusual pel fet d'incloure diàlegs en diferents idiomes: principalment en francès i anglès tot i que hi ha fragments en àrab i polonès. Va ser estrenada a Netflix el 8 de maig de 2020.


Kapteyn c

Kapteyn c és un planeta extrasolar que orbita l'estrella nana roja de Kapteyn, situada a uns 12,7 anys llum del planeta Terra.

El Kapteyn c té un període orbital de 121 dies i una massa de 7,0 masses terrestres. Va ser descobert gràcies als mesuraments Doppler fets amb HARPS, HIRES i PFS.


La Fonamentació de la metafísica dels costums (en alemany: "Grundlegung zur Metaphysik der Sitten)," és el primer dels treballs de maduresa d'Immanuel Kant en filosofia moral publicat el 1785 essent un dels més influents en el seu àmbit d'estudi.

Kant concep la seva investigació com un treball d'ètiques fonamentals que obre el camí per a futures investigacions a l'explicar els conceptes centrals i els principis d'una teoria moral, mostrant que aquests són normatius per a agents racionals. Kant aspira a revelar els principis fonamentals de la moralitat i mostrar que són aplicables per nosaltres. En el text, Kant argumenta que una acció moral està determinada pel caràcter del principi pel qual una persona decideix actuar, és a dir, un principi estrictament pur o "a priori" (sense continguts empírics o "a posteriori"). Per aquesta raó, l'ètica kantiana pren una postura contrària a les teories teleològiques morals que dominaven la filosofia moral en l'època que escrivia.

En aquesta obra Kant busca desenvolupar el sistema de tota la moralitat, podent-se considerar com l'«edifici de la moralitat». La base de l'obra és aconseguir l'estudi de la moralitat pura, deixant de banda qualsevol principi empíric i assentant la moralitat en la bona voluntat, que seria l'únic principi autònom i sense restriccions, ja que remet a la llei moral que dicta la raó pura pràctica.


Chico Valles

Chico Valles és una formació geològica de tipus vallis a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -65.02 ° latitud N i 218.01 ° longitud E, que fa 446.35 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 2005 i fa referència al riu Chico, a l'Argentina.


Haworthia cymbiformis var. obtusa

Haworthia cymbiformis var. obtusa, és una varietat de Haworthia arachnoidea del gènere "Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.


Brahim Gali

Brahim Gali (en àrab, إبراهيم غالي; Smara, 16 de setembre de 1949) és un polític sahrauí, secretari general del Front Polisario i president de la República Àrab Sahrauí Democràtica (RASD), càrrecs que exerceix des de 2016. És una figura històrica de la lluita per l'autodeterminació del poble sahrauí, per tal com ha participat en la creació del Harakat Tahrir, en la revolta de Zemla de 1970, en la fundació del Front Polisario el 1973 i en la fundació de la RASD el 1976, en la guerra del Sàhara Occidental i en les negociacions de pau amb l'Organització de les Nacions Unides i el Regne del Marroc.


Catalunya Marítima

Catalunya Marítima va ser una revista catalana especialitzada en assumptes marítims publicada per primer cop el 30 de gener de 1919. Editada per l'Editorial Catalana, els seus directors van ser l'editor Josep Pugés i l'historiador Jaume Carrera. La publicació contenia articles, notes i informacions sobre drassanes, la construcció naval catalana, moviments d'entrada i sortida de vaixells als ports catalans o les companyies navilieres. De periodicitat quinzenal, a partir del número 7, i mensual al tercer any, va deixar d'editar-se el juliol de 1921.

La revista completa està digitalitzada i disponible a l'Arxiu de Revistes Catalanes Antigues, amb la col·laboració del Museu Marítim de Barcelona.


Hajime no Ippo

Hajime no Ippo (はじめの一歩, "El primer pas") és un manga japonès sobre boxa escrit i dibuixat per George Morikawa. Ha estat publicat per Kodansha a la Weekly Shōnen Magazine des de l'octubre de 1989 fins el juny del 2020. El manga té una durada de 128 tankobons i narra les aventures d'en Makunouchi Ippo, un estudiant que comença la seva carrera en la boxa i que en mica en mica va guanyant nous rivals i obtenint més títols.

Una adaptació a l'anime de 76 capítols produïda per Madhouse es va emetre a Nippon TV des de l'octubre del 2000 fins al març del 2002. El 2003 es va estrenar una pel·lícula de televisió i un vídeo d'animació original (OVA). Una segona sèrie titulada "Hajime no Ippo: New Challenger" es va emetre de gener a juny de 2009. Una tercera sèrie, "Hajime no Ippo: Rising", es va emetre de l'octubre de 2013 als març de 2014.

A Amèrica del Nord, la primera sèrie, inclosa la pel·lícula de televisió, va ser llicenciada per Geneon el 2003, que la va estrenar amb el nom de "Fighting Spirit". Discotek Media va tornar a obtenir la llicència el 2020, inclosa la pel·lícula de televisió i l'OVA. S'estrenaran el 2021.

El novembre de 2019, el manga va arribar als 96 milions d'exemplars impresos, cosa que el converteix en una de les sèries de manga més venuts. El 1991, "Hajime no Ippo" va guanyar el 15è premi Kodansha Manga en la categoria shōnen.


Coffee Prince

Coffee Prince (hangul: 커피프린스 1호점; RR: "Keopipeurinseu 1 Hojeom") és una sèrie de televisió de Corea del Sud del 2007 amb Yoon Eun-hye, Gong Yoo, Lee Sun-kyun i Chae Jung-an. Basat en la novel·la del mateix nom escrita per Lee Sun-mi, es va emetre els dilluns i dimarts de MBC a la franja horària de les 21:55 del 2 de juliol i el 28 d'agost de 2007 que constava de 17 episodis.

El drama retrata la història d’un romanç improbable entre una dona tomboyish, que es vesteix com un home per aconseguir feina, i un magnat de l’imperi alimentari jove. Conté elements homoeròtics, ja que l’home no sap inicialment del veritable sexe de la sara. Aclamat com a èxit per les seves altes qualificacions, el drama va rebre crítiques positives de la crítica i va guanyar diversos premis.


Geitlandsjökull

Geitlandsjökull és una glacera lateral de Langjökull, el segon casquet glacial més gran d'Islàndia (d'uns 953 km2), a l'oest de l'illa. El punt més elevat de Geitlandsjökull, que es troba dalt d'una tuya, té una altitud de 1,400 m.


El Butlletí del Centre Català

El Butlletí del Centre Català va ser un butlletí de pensament polític fundat el 17 de juny de 1882, a conseqüència de la creació de la mateixa entitat (que més tard es va convertir en partit polític). Aquest butlletí va estar sempre dirigit per Valentí Almirall, qui era el líder del Centre Català, tot i que nominalment figuraven altres directors o periodistes.

La primera publicació del butlletí comença amb una memòria d’un dels fundadors del Centre Català, Manel de Lasarte, en què es parla de la inauguració oficial del Centre:

"SENYORS Y COMPANYS:"

"Avans de comensar la ressenya árida y compendiada que, com á secretari'm toca fer del Génessis del CENTRE CATALÀ, permeteume que vos done la enhorabona per haber arrivat á la celebració de aquesta festa en que oficial y públicament queda establert lo CENTRE. Jo crech que aquest acte pot y deu ser considerat com lo principi de una serie de altres importantíssims, ja que aquest CENTRE té un objecte gran que cumplir y ha tingut la bona fortuna de que fosseu vosaltres los qui vos heu associat per formarlo, aplicant tota la vostra intel·ligència, totlo vostre saber, tots los vostres esforsos á la realisació de son objecte, consignat en los Estatuts y explicat per son ver fundador lo primer Congrés catalanista."

La periodicitat del Butlletí durant els seus primers anys va ser irregular, amb molts mesos de diferència entre una publicació i una altra. Però això va canviar el 1887, quan es va canviar el nom de la revista. Aleshores, les publicacions van començar a ser setmanals i regulars. Pel que respecta al preu del Butlletí, aquest era de tres reals fins l’any 1886. A partir d’aquell moment el preu va passar a ser de 3 reals per la subscripció per un any, mentre que un número sol costava 0’15 reals per als socis del butlletí i de 0’05 reals per als no socis.


Richū

Lemperador Richū (履 中 天皇, "Richū-tennō"), també conegut com a Ōenoizahowake no Mikoto (大兄 去 来 穂 別 尊) va ser el 17è emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió.

De caràcter llegendari, no es poden fixar gaires dates per a l'emperador Richū, tot i que convencionalment es considera que va regnar del 400 al 405.


Las razones del corazón

Las razones del corazón és una pel·lícula mexicana i espanyola dirigida pel cineasta Arturo Ripstein i protagonitzada per l'actriu Arcelia Ramírez. El guió de Paz Alicia Garciadiego és una versió lliure de la novel·la "Madame Bovary" del escriptor francès Gustave Flaubert i va formar part de la selecció oficial a concurs del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2011


Air Liquide

Air Liquide () (antigament "L'Air liquide"), és un grup industrial francès d'abast internacional, especialitzat en gasos industrials, és a dir gasos per a la indústria, la salut, el medi ambient i la investigació. Està present a vuitanta països de tot el món i dona servei a més de 3,6 milions de clients i pacients. El grup Air Liquide cotitza a la Borsa de París i s’inclou a la composició de l’índex CAC 40, l’Euro Stoxx 50 i el FTSE4Good.


Yvette Gastauer-Claire

Yvette Gastauer-Claire (Esch-sur-Alzette, Luxemburg, 29 de maig de 1957) és una escultora luxemburguesa que ha dissenyat monedes commemoratives per a Luxemburg, així com l'anvers de les monedes d'euro d'aquest país. Les seves escultures es poden veure a edificis i parcs de Luxemburg i els voltants.


Batalla d'Udàrnik

La Batalla d'Udàrnik, també coneguda com a Primera Batalla de Vólkhov, formà part del Setge de Leningrad del front oriental de la Segona Guerra Mundial. Va tindre lloc al llogaret d'Udàrnik, óblast de Nóvgorod, entre el 14 i 22 d'octubre del 1941, quan les tropes alemanyes que havien conquerit Nóvgorod, continuaren cap al nord pel curs del riu Vólkhov, per eixamplar l'encerclament i tallar les comunicacions a l'est de Leningrad. Tingué lloc pocs dies abans que l'Ofensiva de Tikhvin.

Fou la primera d'una sèrie d'escaramusses pel control de xicotets llogarets on combateren la 250a Divisió d'Infanteria de la Wehrmacht, la Divisió Blava, i el 52 Cos de l'Exèrcit Roig, i que finalitzà amb victòria alemanya. Molts dels combatents espanyols moririen a la "Batalla de la posició intermèdia", ocorreguda el desembre del mateix any.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Infinite

Infinite és el vuitè àlbum d'estudi de la banda finlandesa de power metal Stratovarius. L'àlbum va ser enregistrat entre setembre i desembre de 1999 i va ser llençat al mercat el 28 de febrer de 2000 a través de Nuclear Blast i Victor Entertainment (Japó). Es tracta del primer àlbum de la banda distribuït per Nuclear Blast.

L'àlbum va assolir la posició número 1 en el la llista de vendes d'aàlbums a Finlàndia i s'hi va mantenir dins durant nou setmanes, així com també va assolir el top 100 en altres 6 països. "Hunting High and Low" i "A Million Light Years Away" van ser llençats com a singles de l'àlbum, assolint les posicions 4 i 14 respectivament en el la llista de vendes de singles de Finlàndia. L'infinit va ser obtenir el certificat Platí el juny 2013, amb 21,907 còpies venudes.

Cinc cançons més van ser editades com a bonus tracks per a diferents edicions internacionals : "Why Are we Here?", "It's a Mystery", "What Can I Say", "Keep The Flame" i "Neon Light Child", totes elles incloses en l'àlbum recopilatori de la banda "Intermission", editat el 2001"."


Impulso Ciudadano

Impulso Ciudadano és una associació unionista espanyola presentada públicament el 9 d'octubre de 2009 al Centre Cívic Fort Pienc de Barcelona. Ha desenvolupat la seva activitat fonamentalment a Catalunya, encara que recentment ha reformat els seus estatuts per a expandir-se per tota Espanya.

La Junta Directiva està presidida per l'exdiputat de C's del Parlament de Catalunya José Domingo Domingo. Els vicepresidents són Carlos Silva Campañón i Rafael Arenas García i la secretària de l'entitat és Isabel Fernández Alonso. Ha presentat nombroses accions judicials en diferents administracions com ara la presentació d'un recurs al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya l'any 2019 per reclamar la retirada del Palau de la Generalitat de Catalunya d'una pancarta que exhibia un llaç groc, símbol que els independentistes catalans utilitzen per a reclamar la llibertat dels polítics sentenciats en el Judici als líders del procés independentista català. Recentment, Impulso Ciudadano i Movimiento contra la Intolerancia han constituït el "Observatorio Cívico de la Violencia Política de Cataluña", que analitza els incidents «violents de significat polític» a Catalunya.


Mudvayne

Mudvayne va ser una banda nord-americana de "heavy metal" formada a Peoria, Illinois l'any 1996. Consta de quatre membres, el vocalista principal Chad Gray, Greg Tribbett a la guitarra, Ryan Martinie al baix i Matthew McDonough a la bateria. Sota el segell Epic Records, La banda compta amb una discografia de cinc àlbums d'estudi, dos àlbums de compilació, i dos DVD. La banda es trobava influenciada pel metal progressiu amb ritmes de jazz i blues, tot i que conservant el to agressiu característic del heavy metal.

Mudvayne va arribar a la fama el 2000 amb el seu àlbum debut "L.D. 50", que va aconseguir el lloc núm. 85 en el Billboard 200, i el certificat de disc d'or per la RIAA. El senzill principal de l'àlbum «Dig» va guanyar el MTV2 Award en els "MTV Video Music Awards", l'any 2001, i va ser la primera vegada que el premi li havia estat lliurat a una banda de metal. El 2006, Mudvayne va ser nomenada per millor performance d'una banda de metal, en els Premis Grammy pel seu senzill «Determined» de l'àlbum "Lost and Found". Mudvayne posseeix quatre certificacions de Disc d'or per la RIAA, i ha venut aproximadament tres milions d'àlbums als Estats Units.

Des del 2010, la banda ha estat inactiva, amb els seus membres enfocats en altres projectes i fent aparicions especials. Chad Gray és el vocalista del grup de heavy metal Hellyeah, a la qual també pertanyia Greg Tribbett fins al 2014. A principis de 2015, Chad Gray va declarar: «el retorn sembla molt poc probable tret que tots els integrants de la banda es llepessin les ferides i ho superessin».


Empty Spaces

«Empty Spaces» és una cançó del grup anglès Pink Floyd, publicada al seu onzè àlbum, "The Wall", el 1979. Va ser escrita per Roger Waters i té una duració de 2 minuts i 10 segons. Va després de "Goodbye Blue Sky" i precedeix a "Young Lust".

El tema consta d'una llarga introducció d'un minut de duració aproximat, la qual s'inclou un anunci d'aeroport (en referència a que Pink, el protagonista de l'àlbum, se'n va de gira pels Estats Units), i al cap de 48 segons el to canvia i es torna més fort. Termina de forma abrupta i s'uneix a la següent cançó del disc, que és "Young Lust".


Slipknot

Slipknot és un grup de música format per nou membres procedents de Des Moines, Iowa (EUA).

Formats el 1995 i actualment formen part de la discogràfica Roadrunner Records. EL grup ha tocat en molt escenaris com el festival Ozzfest (als EUA), i els seus àlbums i vídeos han estat premiats amb l'estatus de platí. El grup també ha estat premiat amb les nominacions als Grammy en "Millor grup de Heavy Metal" i "Millor artista de Hard Rock". L'any 2006 el grup va guanyar el Grammy gràcies al seu tema "Before I Forget" del seu últim disc fins aquell moment: Vol.3 The Subliminal Verses (2003).


Francesc I del Sacre Imperi Romanogermànic, conegut també amb els noms de Francesc II de Toscana o Francesc III de Lorena (8 de desembre de 1708, Nancy, ducat de Lorena – 1765, Viena, Sacre Imperi Romanogermànic) fou el duc de Lorena, gran duc de la Toscana i nomenat emperador romanogermànic gràcies al seu matrimoni amb l'arxiduquessa hereva Maria Teresa I d'Àustria. Francesc és el fundador de la branca dels Habsburg-Lorena sorgida arran de la seva unió marital.


Glàsnost

Glàsnost (en rus: гла́сность, que vol dir "transparència") va ser la política portada a terme juntament amb la "perestroika" per Mikhaïl Gorbatxov, dirigent de la Unió Soviètica entre 1985 i 1991. Mentre que la "perestroika" s'ocupava de la reestructuració econòmica de l'URSS, la "glàsnost" pretenia liberalitzar el sistema polític, fortament controlat pel PCUS.

La finalitat principal era fer el govern de la Unió Soviètica transparent i obert per a discutir i sortir del cercle estret dels aparells del partit o "apparàttxiki" que anteriorment exercien el control complet de l'economia. També va comportar un alt grau de llibertat d'expressió en els mitjans de comunicació i l'alliberament de presoners polítics.


Juice

Juice és programari informàtic multiplataforma que s'utilitza per descarregar arxius de mitjans de comunicació de podcast, com ogg i mp3. Aquests arxius de medis es poden automàticament copiar a un intèrpret d'àudio digital. El Juice deixa planificar descarregant els podcasts específics, i el deixarà saber quan una demostració nova està disponible. És programari lliure disponible sota la llícencia GNU GPL. El projecte s'ofereix a SourceForge. Anteriorment conegut com a iPodder i més tard com a iPodder Lemon, el nom del programari es convertia a Juice el novembre del 2005 davant de la pressió legal des d'Apple Computer, Inc.

Era el primer programari de podcatching essencial i probablement romania el podcast aggregator més popular disponible per al primer any de la popularitat de podcasting (durant juny del 2005). El seu equip de desenvolupament atribuïa Adam Curry i Dave Winer al concepte de programa.

El programa s'escriu en Python i, durant l'ús d'una biblioteca d'UI multiplataforma, s'executa a Mac OS X i en Windows.

El 2004 el creixement de podcasting inspira uns altres programes de podcatching, com jPodder, així com el juny del 2005 addició d'un tret de subscripció del podcast en l'intèrpret de música d'iTunes de l'Apple.


Dracena (planta)

La dracena (Dracaena, del grec antic - "drakaina", 'drac femella') és un gènere de la família de les Asparagàcies que inclou més de cent d'espècies d'arbres i arbusts xeròfits, com la "D. americana", "D. arborea", "D. cinnabari", "D. draco", "D. ombet", i "D. tamaranae", es coneixen comunament com a dragos i creixen en zones àrides i semidesèrtiques. Una de les espècies més representatives n'és el drago de Canàries ("Dracaena draco").


Museu Arqueològic de Narbona

El Museu Arqueològic de Narbona es troba dins el conjunt del palau dels Arquebisbes, a la ciutat de Narbona.

A l'entrada hi ha una reproducció de la lloba romana. Al primer pis hi ha referències de la civilització romana i tres sales dedicades als documents i les restes descoberts a les excavacions, especialment al pòrtic del Clos de la Llombarda (barri nord de la vila vella). Unes seccions són destinades a les tècniques d'excavació i restauració, i una altra sala a l'arquitectura civil romana, amb decoracions, pintures i mosaics, tots ells restaurats a Narbona pel grup de Recerques Arqueològiques del Narbonès. S'accedeix pel museu a la capella de la Magdalena. Després se segueix cap a unes sales destinades a làpides –entre les quals, un senyal de la via Domiciana, que és la inscripció en llatí més antiga de França–, inscripcions relatives al culte imperial, l'estàtua d'un silè ebri, el sarcòfag dels amors venjatius, esteles funeràries, sarcòfags paleocristians, restes de la catedral primitiva (del ) aixecada pel bisbe Rústic, i molts altres objectes (joies, utensilis, vidres, ossos, ceràmiques, monedes i una àncora romana amb cadena de plom en molt bon estat que es va trobar al port nàutic el 1990). També hi ha una mostra de troballes de la prehistòria, neolític i edats del bronze i del ferro, procedents de les coves de la rodalia, especialment de Bisa i la Clapa.


La Humanitat

La Humanitat va ser un diari, dirigit inicialment per Lluís Companys, que sorgí a Barcelona el 9 de novembre de 1931 en oposició al grup de "L'Opinió". Primer va ser vespertí, el 9 de juliol de 1933 passà a ésser diari del matí, ja com a òrgan oficial de l'Esquerra Republicana de Catalunya. Suspès arran dels fets del sis d'octubre de 1934 i substituït momentàniament per "La Ciutat", reaparegué l'1 de gener de 1935 i continuà fins al 24 de gener de 1939. A l'exili a Montpeller i de nou com a portaveu de l'Esquerra Republicana de Catalunya, aparegué com a setmanari els anys 1946 i 1947 i, a Barcelona, inicià una tercera època, del 1979 al 1986.


The Star-Spangled Banner

The Star-Spangled Banner (“La Bandera Tatxonada d'Estels”) és l'himne nacional dels Estats Units. La lletra va ser escrita per Francis Scott Key, un advocat i poeta amateur, avantpassat de l'escriptor Francis Scott Fitzgerald. Durant la Batalla de Baltimore de la Guerra del 1812, Key va presenciar el bombardeig del Fort McHenry per les tropes britàniques, des de la badia de Chesapeake. La victoria dels americans el va inspirar a escriure un poema, "The Defence of Fort McHenry", que es va convertir en una cançó patriòtica després que s'adaptés a la música d'una cançó en anglès: "To Anacreon in Heaven". Va esdevenir himne nacional per una resolució del Congrés americà el 3 de març del 1931.


El Estado Catalán

El Estado Catalán fou un diari en castellà publicat a Barcelona (1869-1872) pels dirigents republicans catalans Valentí Almirall i Llozer i Gonçal Serraclara i Costa. Continuació d"'El Federalista" (octubre del 1868 - juliol del 1869), va canviar el nom per a destacar la seva defensa aferrissada del pacte de Tortosa de maig de 1869 i s'oposà al diari "La Razón", portaveu dels republicans no federals.

Fou el portaveu oficial dels republicans federals catalans i un dels òrgans de premsa més influents del partit federal a l'Estat espanyol. Hi col·laboraren Antoni Altadill, Josep Lluís Pellicer i Cels Gomis. Va tenir una vida força agitada i a finals de setembre de 1869 foren detinguts Valentí Almirall, l'impressor Joan Tutau i Vergés i els redactors Emili Morros i Antoni Feliu i Codina. Durant el 1873 Almirall, Altadill, Feliu i Codina i Morros el van editar a Madrid amb la intenció d'intentar promoure canvis en el sistema polític de caràcter federalista, però fou acusat de separatista, insolidari i de defensar la indústria catalana.

El Estado Catalán va ser un diari en castellà amb edició de matí i de tarda publicat a Barcelona del 1869 al 1872 i a Madrid el 1873 pel polític federalista i republicà Valentí Almirall.


Yarmuk

El Yarmuk —; , "HaYarmukh"; — és el principal afluent del riu Jordà per l'esquerra, que corre per Síria i Jordània. Neix a la part sud-oest de l'Hauran (Síria) i desaigua al Jordà, uns 9 km al sud del llac Tiberíades. Forma en algun moment la frontera entre Síria i Jordània i marca el límit sud del Golan. És famós per la batalla del Yarmuk (636).

La guerrilla de la república de Kabàrdia-Balkària (Assemblea Yarmuk de Lluitadors Islàmics de Kabardino-Balkària) va prendre el seu nom d'aquest riu, però pensant en la batalla del 636.


Khildebrand II

Khildebrand II fou un noble carolingi de la fi del segle VIII i començament del IX, de la família dels Nibelúngides, fill probable de Nibelung I.

És conegut com a "missus" enviat a l'Autunois a la demanda de Moisès, advocat del comte d'Autun. Léon Levillain l'identifica amb un altre comte Khildebrand, citat el 826 en el capitular d'Ingelheim, i enviat l'any següent a la marca d'Hispània, però sembla més probable per raons cronològiques que aquest altre Khildebrand sigui un homònim diferent, fill o nebot de Khildebrand II.

Cap document no li atribueix fills. Tres Nibelúngides són coneguts a la generació següent: Nibelung III, comte el 818, Teodebert, comte de Madrie el 802 i el 822 i Khildebrand III, comte a l'Autunois el 796, mort entre 827 i 836.

Els nom dels fills de Khildebrand III mostren un vincle de parentiu entre aquest últim i els Guillèmides. El nom de Teodebert de Madrie deixa suposar que aquest parentiu passi per una esposa nibelúngide de la generació de Khildebrand II més aviat que de la de Khildebrand III. Sembla lògic considerar Teodebert de Madrie i Khildebrand III com germà i fill d'una guillèmida.

La pregunta és de saber qui és el seu pare, entre Nibelung II i Khildebrand II. D'una banda un fals diploma de Pipí I d'Aquitània indica que Teodebert de Madrie era fill d'un Nibelung. És una invenció, o la introducció d'un fet real en el fals, com ho practiquen sovint els falsaris de l'Edat Mitjana per donar una versemblança a la seva producció. D'altra banda, l'esposa guillèmida d'un nibelúngida només pot ser cronològicament una germana de sant Guillem I de Tolosa. Només són conegudes les germanes Abba i Berta, citades com religioses el 804. Això significa que si una d'ella s'havia casat, era vídua en aquesta data. Ara bé Khildebrand II ja no és citat a partir del 796, mentre que Nibelung II era encara viu el 805.


Alianza País

Alianza País (AP), oficialment Movimiento Alianza PAIS - Patria Altiva i Soberana (traduïble al català com "Moviment Aliança PAIS - Pàtria Altiva i Sobirana") és un partit polític de l'Equador d'esquerra i centreesquerra creat l'any 2006. El seu fundador i candidat el 2006 i el 2009 fou Rafael Correa, que obtingué la presidència en totes dues ocasions. Des de 2017, el seu president és l'actual president del país Lenín Moreno.

Moreno va situar el partit en posicions més moderades, de centreesquerra i socialdemòcrates, allunyant-se del moviment bolivarià i el socialisme del segle XXI de l'època de Correa. Les discrepàncies amb la nova direcció van portar Correa a abandonar el partit l'any 2018.


Màxim de Nola

Màxim de Nola (Nola, s. III - ~250) fou un bisbe de Nola. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes. Gairebé no n'hi ha notícies de la vida, només les donades als "carmina natalizia" escrits per Paulí de Nola entre 395 i 409 per celebrar el "dies natalis" de Sant Fèlix de Nola, fidel col·laborador de Màxim.

Paulí hi explica que durant la persecució de Deci (250-251), Màxim, que era bisbe de Nola, ja gran i malalt, va fer tot el que va poder per defensar els seus fidels i confià la diòcesi a Fèlix, designat per ésser-ne el successor, i marxà a un lloc desert a refugiar-s'hi. Fèlix fou empresonat i torturat. Segons una llegenda, un àngel l'alliberà i el conduí fins on era Màxim, que estava morint de fam i set. Fèlix recollí un raïm madurat miraculosament (era febrer), i amb el suc reanimà Màxim, se'l carregà i el portà a Nola, on el deixà a cura d'una fidel. Màxim hi morí poc després.


The Field

The Field és una pel·lícula irlandeso-britànica de 1990, del gènere drama, dirigida per Jim Sheridan i protagonitzada per Richard Harris, Sean Bean, Brenda Fricker, John Hurt i Tom Berenger als papers principals. Està basada en l'obra de teatre de John B. Keane, de 1965, inspirada en fets reals.

Richard Harris va ser nominat per l'Oscar al millor actor, i al Globus d'Or al millor actor dramàtic 1991. Per la seva banda, John Hurt va ser nominat al premi BAFTA al millor actor secundari 1991.


Michael J. Fox

Michael Andrew Fox, conegut com a Michael J. Fox OC (Edmonton, Alberta, 9 de juny de 1961) és un actor, autor, productor i activista amb doble nacionalitat canadenca i estatunidenca. Va iniciar la seva carrera d'actor el 1973 i un dels seus papers més recordats al cinema és el de "Marty McFly" a la trilogia "Back to the Future" (1985–1990).

Se li va diagnosticar molt prematurament la malaltia de Parkinson el 1991, i ho va fer públic el 1999. Des d'aleshores, va disminuir la seva activitat artística i es va implicar com a activista en favor de la recerca mèdica, mitjançant la fundació que porta el seu nom. La major part del seu treball actoral en aquesta darrera etapa ha consistit en feines d'actor de veu, com ara a la sèrie "Stuart Little", entre altres.


Dick Fosbury

Richard Douglas Fosbury, conegut popularment com a Dick Fosbury (Portland, Oregon, 6 de març de 1947), és un atleta estatunidenc, ja retirat, especialista en salt d'alçada i guanyador d'una medalla olímpica d'or. És mundialment conegut per ser l'introductor d'una nova tècnica de salt, anomenada "salt de Fosbury".


Il figliuol prodigo

Il figliuol prodigo és una òpera en quatre actes composta per Amilcare Ponchielli sobre un llibret italià d'Angelo Zanardini, basat en la paràbola de l'Evangeli segons Lluc. S'estrenà al Teatro alla Scala de Milà el 26 de desembre de 1880.


Jaime Sunyé Neto

Jaime Sunyé Neto (Curitiba, 2 de maig de 1957), és un jugador d'escacs brasiler, descendent de catalans, que obtingué el títol de Mestre Internacional el 1980, i el de Gran Mestre el 1986. Sunyé, que és enginyer civil, té un extens currículum tant com a professional dels escacs com a dirigent i organitzador en l'àmbit escaquístic.


Un món de fantasia

Un món de fantasia (títol original en anglès: "Willy Wonka & the Chocolate Factory") és una pel·lícula estatunidenca de Mel Stuart estrenada el 1971, segons la novel·la "Charlie i la fàbrica de xocolata" de Roald Dahl. Ha estat doblada al català.


Aleksandr Ipàtov

Aleksandr Ipàtov (Lviv, 16 de juliol de 1993), és un jugador d'escacs ucraïnès, que té el títol de Gran Mestre des de 2011. Ipàtov, que va viure a Espanya entre 2011 i 2012, es va establir a Turquia a mitjan 2012, i juga actualment representant la federació turca.

A la llista d'Elo de la FIDE de l'octubre de 2015, hi tenia un Elo de 2625 punts, cosa que en feia el jugador número 2 (en actiu) de Turquia. El seu màxim Elo va ser de 2635 punts, a la llista de desembre de 2012 (posició 138 al rànquing mundial).


L'Econòmica Palafrugellenca

L'Econòmica Palafrugellenca fou una cooperativa de consum fundada el 1865 a Palafrugell (Baix Empordà). L'edifici de la cooperativa és una obra noucentista de Rafael Masó i Valentí inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment s'hi estableix la Biblioteca de Palafrugell.

El fons documental de la Cooperativa de Consum l'Econòmica Palafrugellenca es conserva a l'Arxiu Municipal de Palafrugell


Tríptic Donne

El Tríptic Donne, també conegut com "La Mare de Déu i el Nen amb sants i donants", és un tríptic pintat a l'oli sobre taula de roure, obra del pintor primitiu flamenc d'origen alemany Hans Memling, que va treballar a Bruges a la segona meitat del . Es troba al National Gallery de Londres.

El tríptic figura entre els millors exemples de l'art flamenc del . Fou encarregat pel gal·lès sir John Donne de Kidwelly durant una visita a Bruges, on treballava en Hans Memling (1430-1494).

En el quadre apareix Donne i surt agenollat a la dreta de la Verge Maria. Les figures orants del cantó oposat del panell central són la seva esposa anglesa, Elizabeth Hastings, i una de les seves filles. Malgrat que el seu gest implica una humil devoció, les seves robes exhibeixen estil i riquesa, i tant el marit com l'esposa llueixen el lleó blanc, emblema del rei anglès Eduard IV.

En els panells laterals s'hi troben els sants del nom de Donne, Joan el Baptista—amb un xai—i Joan l'Evangelista. En el panell central, Santa Catalina presenta en Donne davant la Mare de Déu i el Nen, mentre que Santa Bàrbara presenta a l'esposa. La Verge resta envoltada pels àngels que toquen música per al petit Jesús.

És probable que l'home que observa l'escena des de darrere de Joan el Baptista sigui el mateix artista Memling juga enginyosament amb el convenciment de què els sants s'han de presentar amb els seus atributs tradicionals i, així, la roda de Santa Catalina passa a formar part del molí que s'endevina al fons. El Nen Jesús fa un gest ambigu amb la mà dreta, ja que tant podria voler agafar la fruita que li ofereix un àngel o estar beneint a un donant. El paisatge és encantador:un moliner descarrega un sac del seu ase, un home cavalca.

El precís realisme en la representació dels diversos espais s'integren en un conjunt simètric i serè.


Miquelon

Miquelon és una de les illes de l'arxipèlag de Saint-Pierre-et-Miquelon. Està formada per dues penínsules, Grande Miquelon i Langlade també dita Petite Miquelon, enllaçades per un istme sorrenc de 12 km.

Té la major superfície (205 km²) de l'arxipèlag, però només té 690 habitants agrupats en la vila homònima al nord de l'illa. Viuen essencialment de la pesca litoral, en la seva major part són descendents de bascos, bretons normands o acadians, aquests darrers van arribar a l'illa a conseqüència del "Grand Dérangement".

El nom de l'illa, Miquelon, és d'origen basc i va ser citat per primera vegada per Martin de Hoyarçabal en una ruta publicada el 1579 (Micquetõ, Micquelle).

Administrativament, l'illa de Miquelon forma amb la de Langlade la comuna de Miquelon-Langlade, que amb la de Saint-Pierre constitueix la col·lectivitat territorial de Saint-Pierre-et-Miquelon.


José Benlloch Fernández

José Benlloch Fernández (Vila-real, 1974) és un advocat i polític valencià, alcalde de Vila-real (la Plana Baixa) des del 2011.

José Benlloch és llicenciat en Dret per la Universitat Jaume I, especialitzat en responsabilitat civil i dret penal; exerceix d'advocat en la seua empresa dedicada a l'assessoria d'empreses i a la prestació de serveis jurídics. També ha treballat com a assessor per a la multinacional mexicana "Convermex".

En la vessant política, José Benlloch és militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV) i regidor a l'ajuntament de Vila-real des de 2003. Fou candidat a l'alcaldia el 2007 però no va aconseguir els vots suficients per a llevar-li la majoria absoluta al Partit Popular (PP), cosa que sí que aconseguí a les eleccions locals del 2011. És alcalde de Vila-real des d'aleshores gràcies al suport dels regidors del BLOC, EUPV i Inciativa. A les eleccions de 2015 revalidà l'alcaldia amb majoria absoluta.

A més, fou diputat a les Corts Valencianes a la VIII legislatura.


Retrat de Caterina I

El Retrat de Caterina I és un quadre del 1717 sobre llenç, 142,5 × 110 cm.) Museu de l'Hermitage, de Sant Petersburg. Jean-Marc Nattier pinta aquest representatiu quadre de Caterina (1684-1727), la segona esposa de Pere el Gran, el 1717, en la ciutat de La Haia (Holanda). Sobre el seu vestit la tsarina llueix una capa espectacular ribetejat d'ermini. Els plecs de la roba ocupen tota la meitat inferior del quadre. L'any 1717 el tsar Pere el Gran li oferí un lloc a la cort russa, però Natier el refusà i l'emperador enfadat, no li pagà ni aquest ni cap dels quadres de la cort que Natier li havia pintat als Països Baixos, produint-li una gran pèrdua pecuniària al pintor.


Phlebotomus perniciosus

Phlebotomus perniciosus és una espècie de dípter nematòcer de la família Psychodidae. És el vector que transmet el paràsit " Leishmania donovani " causant de la malaltia del Mediterrània anomenada kala azar, una forma de leishmaniosi. El gos domèstic és el reservori natural del paràsit.

El mosquit també transmet els virus Toscana i virus del Nil Occidental. Només les femelles intervenen en la transmissió de la leishmaniosi a hostes humans.


Isabel Grassot i Sanmarti

Isabel Grassot i Sanmarti (Barcelona, 21 de juny de 1875 - Buenos Aires, ?) fou una soprano catalana.

Filla de Leandre Grassot i Feliu (1848-1906) i Dolors Sanmartí i Ferrer (1853-1875) naturals de Barcelona.

Es va iniciar en l'estudi de solfeig i piano amb el professor Artur Bruyé del Conservatori del Liceu de Barcelona, i després d'experimentar un genuí entusiasme per al camí del cant, va començar a rebre classes del mestre Joan Goula. Després de tres anys d'estudi va debutar com a soprano dramàtica al Teatro San Carlos de Lisboa com a Elisabetta i Venus en l'òpera "Tannhäuser", de Richard Wagner, a la que el van seguir amb un gran succés l'òpera "Robert le diable" de Giacomo Meyerbeer i "La Resurrezione di Lazzaro", l'abat italià Lorenzo Perosi.

Després va ser contractada per l'empresa del Teatro Nuevo de Arriaga, a Bilbao, per cantar les òperes "Lohengrin", ""Aida" i "La bohème". La seva excel·lent lluïment li va valer ser requerida per la direcció del Gran Teatre del Liceu, de Barcelona, que li encomenar crear el paper de Comtessa de Foix a "Els Pirineus" del mestre català Felip Pedrell. Va ser escollida per l'obertura del Teatre Líric de Palma, en el qual va obtenir un ressonant succés cantant les parts de "Lohengrin" i "La bohème".

Es va casar amb el mestre Joan Goula i va abandonar la seva rutilant carrera. Isabel Grassot, assentada a Buenos Aires definitivament com Isabel de Goula, a partir de llavors va cantar només per obligacions socials, d'afecte o per a obres de caritat.


Jesús Nogueiras Santiago

Jesús Nogueiras Santiago (nascut a Santa Clara el 17 de juliol de 1959), és un jugador d'escacs cubà, que té el títol de Gran Mestre des de 1979. Entre els anys 1980 i mitjans dels 1990, fou un dels millors jugadors del món.

Tot i que roman inactiu des del juny de 2019, a la llista d'Elo de la FIDE del setembre de 2020, hi tenia un Elo de 2473 punts, cosa que en feia el jugador número 22 (en actiu) de Cuba. El seu màxim Elo va ser de 2580 punts, a la llista de juliol de 1993 (posició 81 al rànquing mundial).


Guillermo García González

Guillermo García González (Santa Clara, 9 de desembre de 1953 - L'Havana, 26 d'octubre de 1990, fou un jugador d'escacs cubà, que ostentà el títol de Gran Mestre des de 1976.

Fins a la seva tràgica mort en un accident automobilístic, era considerat un dels millors jugadors d'escacs cubans. En aquell moment tenia un Elo de 2.495, número quatre de Cuba.


Aralia

Aralia, comunament anomenat arbre d'angèlica, és un gènere de la família Araliaceae, consistent en 68 espècies acceptades d'arbres decidus i sempreverds, arbusts, i algunes espècies herbàcies rizomatoses perennes, les grandàries varien des d'algunes que només aconsegueixen 50 cm fins a arbres de més de 20 m d'altura. És natiu d'Àsia (Japó i Xina) i del continent americà, amb moltes espècies de muntanyes boscoses.


Antoni Gual Pascual

Antoni Gual Pascual (nascut l'11 de març de 1963), és un jugador d'escacs català, que té el títol de Mestre Internacional des de 2010. Actualment forma part del Club Penya d'Escacs Cerdanyola.

A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2016, hi tenia un Elo de 2421 punts, cosa que el feia el jugador número 68 (en actiu) de l'estat espanyol. El seu màxim Elo fou de 2480 punts, a la llista d'Elo de gener de 2013 (posició 1129 al rànquing mundial).

Té un estil de joc conservador, fet que l'ajuda a aconseguir taules contra oponents molt més forts que ell.


Circumscripció Oest

La Circumscripció Oest és una circumscripció electoral francesa utilitzada cada 5 anys des de 2004 durant les Eleccions al Parlament Europeu per a designar, mitjançant una elecció de sufragi universal directe, 9 (10 en 2004) dels 72 eurodiputats (78 en 2004) que li corresponen a França segons el Tractat de Niça dels 736 membres del Parlament Europeu. Fou creada en 2003 mitjançant la "Loi Électorale n° 2003-327" de l'11 d'abril de 2003., com les altres 7 circumscripcions electorals franceses per a les eleccions europees.

Agrupa als electors de les regions franceses de: Bretanya, País del Loira i Poitou-Charentes que comptava en 2009 amb 6.177.138 electors inscrits.


Tríada de Menkaure

La Tríada de Menkaure és la més cèlebre de les quatre tríades completes de Menkaure (o Micerí) trobades a Guiza, considerada com un dels conjunts escultòrics més notables de la dinastia IV i del període menfita de l'antic Egipte. Està datada de mitjan tercer mil·lenni aC. Correspon al grup format pel faraó Menkaure, la deessa Hathor i la divinitat del nomós de Cinòpolis. Va ser descoberta l'any 1910 per un equip d'arqueòlegs que estaven excavant la piràmide del faraó Menkaure.

A la banda dreta de Menkaure hi ha la deessa Hathor, amb banyes i amb el disc solar sobre el seu cap, i a la banda esquerra es troba el nomós de Cinòpolis, portant el seu emblema.

Com a característiques generals, totes elles típiques de l'art egipci antic, hi ha el hieratisme, llei de frontalitat i el respecte al cànon. Està feta amb diorita i pissarra i fa 92,5 cm d'alt

Hi ha altres tríades de Micerí
;Galeria d'imatges:

Altres tríades de Menkaure (Micerí):


Ctenomys fulvus

Ctenomys fulvus és una espècie de rosegador de la família dels ctenòmids. Viu al nord de Xile i, possiblement, l'Argentina. El seu hàbitat natural són les zones desèrtiques de l'Atacama. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.


Tractat de Stettin

El Tractat de Stettin (Szczecin) va significar l'acabament de la Guerra Nòrdica dels Set Anys i fou signat el 13 de desembre del 1570. El juliol de 1570, Maximilià II d'Habsburg, emperador del Sacre Imperi Romanogermànic va iniciar un congrés a Stettin, amb l'ànim d'acabar amb l'estat de guerra entre Lübeck, Suècia i Dinamarca.

Suècia va ser forçada a pagar 150.000 "riksdaler" pel rescat de la fortalesa d'Älvsborg. La Unió de Kalmar va ser formalment dissolta i el rei danès va renunciar a tots els seus drets sobre el tron suec. Per la seva banda, Suècia va reconèixer per primera vegada Escània, Blekinge i Halland com a províncies daneses. De la mateixa manera, es va signar un tractat amb Lübeck. Polònia va mantenir Curlàndia i el Principat de Moscou es va apoderar de Tartu. Les disputes quant als emblemes de les tres corones quedaren sense resoldre i va esdevenir font de posteriors conflictes.


Joan Sallarès i Castells

Joan Sallarès i Castells (Sabadell, 4 d'abril de 1893 - 8 d'agost de 1971) fou un llibreter, escriptor i editor català. Va ser un dels intel·lectuals més actius de la seva ciutat.


Jack Oakie

Lewis Delaney Offield, conegut artísticament com a Jack Oakie (Sedalia, Missouri, Estats Units, 12 de novembre de 1903 − Los Angeles, 23 de gener de 1978) va ser un actor estatunidenc. És conegut sobretor pel seu paper de Benzini Napaloni, caricatura de Benito Mussolini, al film de Charlie Chaplin "El gran dictador". Actuació qui li valdrà, el 1941, una nominació a l'Oscar al millor actor secundari.


Arthur Friedenreich

Arthur Friedenreich (São Paulo, 18 de juliol de 1892 - São Paulo, 6 de setembre de 1969) fou un jugador de futbol brasiler de les dècades de 1910 i 1920.


Callistemon viminalis

Callistemon viminalis és una espècie de planta de la família de les Mirtàcies que es distribueix per Nova Gal·les del Sud i Queensland a Austràlia. És un arbre perenne que es troba en sòls fèrtils ben drenats, al llarg de cursos d'aigua. És una espècie de la que s'usa la fusta per a fer estris.


Gdebi

Gdebi és una eina que permet la instal·lació de paquets "deb" de manera local en sistemes operatius Linux.
A diferència de "dpkg", gdebi permet la instal·lació de paquets sense connexió a internet i permet la resolució de dependències de manera automàtica.

Gdebi es troba disponible a les distribucions Debian i a les seves derivades Ubuntu (a partir de la versió 10.04 ja ve instal·lat de sèrie) i Linux Mint. Tot i això, també està disponible als repositoris de Debian/GNU Linux.

L'aplicació es pot utilitzar indistintament en mode gràfic i en mode consola. Actualment disposa d'una interfície escrita en Qt per escriptoris KDE i una escrita en GTK+ per escriptoris Gnome.

Per instal·lar un paquet "deb" en mode consola, s'ha d'escriure la següent instrucció:

 # gdebi nom_paquet.deb


Marie Sass

Marie Sass [Sax, Saxe, o Sasse] (Oudenaarde, Bèlgica, 26 de gener de 1834 - París, 8 de novembre de 1907) va ser una soprano belga. Va ser coneguda internacionalment en la seva època, especialment en l'Òpera de París, on va protagonitzar les estrenes de "L'Africaine" de Meyerbeer, "Don Carlos" de Verdi o la versió francesa de "Tannhäuser", de Wagner.

Va començar la seva educació musical a Gant, amb François-Auguste Gevaert i a Milà, amb Francesco Lamperti. El seu debut escènic es va produir el 1852 a Venècia, sota el nom Marie Sax, amb la Gilda de "Rigoletto". Posteriorment va ser contractada com a cantant de cafè a Brussel·les i París, on la va escoltar la cantant Delphine Ugalde, qui li va donar classes de cant i li va aconseguir un contracte al Théâtre Lyrique (una de les quatre companyies d'òpera de la capital francesa) on va debutar com la Comtessa de "Les noces de Figaro" el 1859. Aquest mateix any va aconseguir en aquest teatre un dels seus primers grans èxits, en cantar, al costat de Pauline Viardot a l"'Orfeu i Eurídice" de Gluck sota la direcció d'Hector Berlioz.

A l'any següent va ser contractada pel Théâtre Imperial de l'Opéra, on romandria com prima donna durant gairebé 20 anys. La seva primera actuació va ser l'agost de 1860, a "Robert le diable". El mateix Richard Wagner va triar a Marie Sass el 1861 per interpretar a Elisabeth en l'estrena de la versió revisada de "Tannhäuser" a París. Encara que no va constituir un èxit, el compositor va lloar el treball de Sass, i li va dedicar una còpia de la partitura. La soprano va continuar triomfant al teatre, amb alguns dels rols principals del repertori de la companyia, com Leonore en la versió francesa d"'Il trovatore", Rachel a "La Juive" o Valentine a "Les Huguenots".

El 1863, Verdi va preparar a consciència amb la cantant una reposició de "Les vêpres siciliennes". El 1865 va protagonitzar l'estrena de "L'Africaine", de Meyerbeer. El compositor, que va morir abans de poder escoltar la seva òpera, havia triat a Marie per al paper de Selika abans de morir. Va ser en aquesta època quan el constructor d'instruments Adolphe Sax (inventor del saxofon) va presentar una demanda per impedir que utilitzés en escena els noms Sax o Saxe. A partir de llavors se la va conèixer com a Sass o Sasse.

El 1967 va intervenir en la presentació de la nova Grand opéra de Verdi per a l'Òpera de París: "Don Carlos", en el paper d'Isabelle de Valois. De nou, Verdi va treballar a consciència amb els cantants a París durant mesos, encara que, després de l'estrena (amb no massa èxit) es va queixar de l'escàs entusiasme de Sass amb el paper. Anys després, el mateix Verdi es va oposar que Sass cantés el paper d'Amneris en l'estrena d"'Aida" al Caire. Va tenir una gran repercussió, durant la Guerra francoprussiana, cantant "La Marsellesa" intercalada en una representació de "La Muette de Portici".

Fora de l'Òpera de París, Sass es va presentar a Itàlia, Rússia i Anglaterra. En la temporada 1869-1870 va cantar a la Scala de Milà, incloent l'estrena mundial d"'Il Guarany" de Carlos Gomes. També va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. Es va retirar de l'escena el 1877, als 43 anys, per dedicar-se a l'ensenyament del cant a París on entre d'altres alumnes tingué a Minnie Tracey. El 1902 va publicar un llibre de memòries: "Souvenirs d'une artiste".


(911) Agamèmnon

(911) Agamèmnon és un gran asteroide troià de 167 km que orbita el Sol a la mateixa distància que el planeta Júpiter. Està situat liderant el punt de Lagrange L4. Basant-se en dades de l'IRAS, Agamemnon forma 167 km en diàmetre i és probablement el 2n troià de Júpiter més gran. Les observacions recents de les ocultacions de l'asteroide han caracteritzat la seva forma i suggereix que Agamemnon tingui un satèl·lit.

Va ser descobert per Karl Wilhelm Reinmuth el 19 de març de 1919, a Heidelberg, Alemanya. Va rebre el nom del Rei Agamèmnon, un personatge principal de la Ilíada.


Ctenomys sociabilis

Ctenomys sociabilis és una espècie de rosegador histricomorf de la família dels ctenòmids. És endèmic de l'Argentina.


Yakushima

Yakushima (屋 久 島?), és una de les illes Osumi pertanyents a la Prefectura de Kagoshima, al Japó. Està inscrita a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1993.

L'illa de 504,88 km ² de superfície, té una població de 13,178. L'accés a l'illa és per ferri hidroplà (7 o 8 vegades al dia des de Kagoshima), ferri lent (una o dues vegades al dia des de Kagoshima), o per via aèria a l'aeroport de Yakushima (5 vegades al dia des de Kagoshima, un cop al dia de Fukuoka i un cop al dia des d'Osaka). Administrativament, l'illa sencera és la ciutat de Yakushima. La ciutat també serveix veïna Kuchinoerabujima. La major part de l'illa està dins dels límits del Parc Nacional de Kirishima-Yaku.


Christiane Frenay

Christiane Frenay o "Christiane Frenay-Malé" (Vilanova de Raò, 6 d'agost del 1940) és una pintora, gravadora i dissenyadora gràfica rossellonesa que visqué tres dècades al Canadà. El seu estil s'ha associat amb el "Realisme màgic" i, també, amb el surrealisme de Salvador Dalí i Hieronymus Bosch.


Bultaco Tralla

La Bultaco Tralla fou un model de motocicleta de turisme fabricat per Bultaco en dues etapes: la primera, amb el nom de Tralla 101, de 1959 a 1963 i la segona, amb el nom de Tralla 102, de 1963 a 1971. Ambdues versions eren gairebé idèntiques i es diferenciaven sobretot pel seu acabat estètic, actualitzat en la 102, ja que compartien les mateixes característiques generals: motor de dos temps monocilíndric refrigerat per aire de 125 cc, bastidor de simple bressol, frens de tambor i amortidors de forquilla convencional davant i telescòpics darrere.

La Tralla 101 era el primer model que fabricava Bultaco, menys d'un any després de la seva fundació, i representà un èxit comercial per a l'empresa. El seu llançament fou tot un esdeveniment i la moto fou molt ben valorada per la crítica internacional, essent qualificada com a la motocicleta amb motor de dos temps de millor rendiment del moment. Els seus punts forts eren tant l'aspecte modern i elegant com les seves prestacions, ja que amb els seus 125 cc era capaç d'assolir els 115 km/h de sèrie.

S'ha dit que la Tralla suposà un abans i un després en el motociclisme a l'estat espanyol, ja que al moment de la seva aparició era una de les primeres motocicletes esportives i contribuí a crear un sector de mercat que es va anomenar "turisme ràpid". El seu mèrit principal era no només ser apta per anar a la feina cada dia, sinó que amb una senzilla preparació esdevenia una motocicleta altament competitiva en curses de velocitat (la Tralla 101 es comercialitzava opcionalment amb un joc de pinyons i "tubarro" de competició, manillar esportiu i coixí sobre el dipòsit). Aquesta ambivalència li valgué el sobrenom comercial de «La moto de doble vida».


Josep Antoni Barraquer i Roviralta

Josep Antoni Barraquer i Roviralta (Barcelona, 28 d'agost de 1852 - 2 d'abril de 1924) fou un metge oftalmòleg català, germà de l'historiador religiós Gaietà Barraquer i Roviralta i del neuròleg Lluís Barraquer i Roviralta. Fou oncle del cardenal Francesc d'Assís Vidal i Barraquer. Pare de l'oftalmòleg Ignasi Barraquer i Barraquer i avi del també oftalmòleg Joaquim Barraquer Moner.


La Copa del Món de ciclisme en pista de 2013-2014 va ser la 22a edició de la Copa del Món de ciclisme en pista. Es va celebrar de l'1 de novembre de 2013 al 19 de gener de 2014 amb la disputa de tres proves.


Grzegorz Gajewski

Grzegorz Gajewski (Skierniewice, 19 de juliol de 1985) és un jugador d'escacs polonès que té el títol de Gran Mestre des de 2006. Gajewski és especialment conegut en el món dels escacs pel seu moviment en el gambit 10...d5!? de l'obertura Ruy Lopez que va introduir el juliol del 2007 durant un torneig a Pardubice.

A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2016, hi tenia un Elo de 2605 punts, cosa que en feia el jugador número 10 (en actiu) de Polònia, i el 225è millor jugador al rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2659 punts, a la llista de juliol de 2014 (posició 86 al rànquing mundial).


Gemini 11

Gemini 11 (oficialment Gemini XI) va ser el novè vol espacial tripulat sota el programa Gemini de la NASA, que va tenir lloc des del 12 al 15 de setembre de 1966. Va ser el 17è vol tripulat americà i el 25è de la història (s'inclouen els vols del X-15 sobre els 100 km). Els astronautes Charles "Pete" Conrad, Jr. i Richard F. Gordon, Jr. van realitzar el primer encontre d'ascens directe (primera òrbita) amb un Agena Target Vehicle, mantenint-se acoblat una hora i trenta-quatre minuts després del llançament; es va utilitzar el motor de coet Agena per arribar a l'alt apogeu en òrbita terrestre batin el rècord en altura; i es va crear una petita gravetat artificial fent girar les dues naus espacials connectades per una corretja de subjecció. Gordon també va realitzar dos activitats extravehiculars per un total de 2 hores i 41 minuts.


Volta a Llombardia 1941

La Volta a Llombardia 1941 fou la 37a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 19 d'octubre de 1941 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 217 km.

L'italià Mario Ricci (Legnano) guanya la competició en imposar-se en l'esprint final als seus compatriotes Cino Cinelli (Bianchi) i Severino Canavesi (Gloria).

Aldo Bini creua la línia de meta en tercera posició però és desqualificat per irregularitats.


Šventoji

Šventoji (en letó:"Sventāja", en alemany:"Heiligenau") és una petita població turística de la costa de la mar Bàltica a Lituània. La ciutat està localitzada a 10 km al nord de Palanga, a la qual pertany administrativament, a prop de la frontera amb Letònia. Més lluny es troba la ciutat de Būtingė, on es troba una terminal d'extracció de petroli. El riu Šventoji travessa la ciutat i desemboca a la mar Bàltica.


Volta a Llombardia 1951

La Volta a Llombardia 1951 fou la 45a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 21 d'octubre de 1951 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 226 km.

El francès Louison Bobet (Stella-Dunlop) s'emporta la prova per davant dels italians Giuseppe Minardi (Legnano) i Fausto Coppi (Bianchi-Pirelli). Bobet és el primer corredor no italià en guanyar la cursa des que ho va fer el seu compatriota Henri Pélissier el 1920.


Anna Alàs i Jové

Anna Alàs i Jové (Terrassa, Vallès Occidental, 1980) és una mezzosoprano catalana.

Començà de ben petita estudiant piano, s'inicià en el Cant de la mà d'Alicia Prieto al Centre d'Educació Musical (Terrassa) i continuà al Conservatori Municipal de Terrassa amb Ma Dolors Aldea. Durant els seus estudis a l'ESMUC amb Enedina Lloris i Mireia Pintó va rebre una beca Erasmus per cursar un any (2005/06) a la Hochschule für Musik Karlsruhe, on va ser membre de l'Escola d'Òpera i de la Liedklasse de Mitsuko Shirai / Harmut Holl. En acabar els estudis de Cant va guanyar la plaça a l'Operastudio del Teatre Estatal de Nuremberg on va "tenir la sort que faltaven mezzos a l"'ensemble" per acabar fent set papers a la temporada 2007-2008".

En el camp de l'òpera destaquen els rols de Donna Elvira ("Don Giovanni"), Rosina ("Il barbiere di Siviglia"), Diana ("La Calisto"), Dido ("Dido and Aeneas"), Rita ("Rita"), Simplicius Simplicissimus ("Des Simplicius Simplicissimus Jugend"), L'enfant ("L'Enfant et les Sortilèges"), Kater ("Der gestiefelte Kater"), Siébel ("Faust"), Lola ("Cavalleria rusticana"), Volpino ("Lo Speziale"), Clarisse ("L'amor de les tres taronges"), Flora ("La traviata"), Tebaldo ("Don Carlo"), entre d'altres, que ha presentat en escenaris com la Staatsoper Unter den Linden Berlin, Gran Teatre del Liceu, Teatro Real (Madrid), Palacio de la Ópera (A Coruña), Teatre Principal de Palma, Teatre Lliure, Teatre Nacional de Catalunya, Neuköllner Oper (Berlin), Staatstheater Nürnberg, Landestheater Detmold, Brandenburger Theater o les Innsbrucker Festwochen der Alten Musik, al costat d'artistes com Plácido Domingo, Susan Graham, Roberto Alagna o Hinrich Horstkotte. La seva experiència solística abraça repertori des del Barroc fins a estrenes (Albert Guinovart i Mingacho, Alberto Garcia Demestres, Marc Timón i Barceló, Joan Magrané Figuera,…). Ha estat convidada a festivals i sales com la Heidelberger Frühling, el Ludwigsburger Schlossfestspiele, Berliner Konzerthaus, Karlsruher Konzerthaus, Davos Festival, Prague Crossroads, el [Festival de Peralada], el Festival de Músiques de Torroella de Montgrí,Palau de la Música Catalana, L'Auditori, Auditori de Girona, Schubertiada de Vilabertran, Nits Modernistes al Món Sant Benet, on ha col·laborat amb ensembles com la Staatskapelle Berlin, Collegium 1704, Nürnberger Philharmoniker, Brandenburger Philharmoniker, Orquesta Sinfónica de Galicia, Orquesta Sinfónica de Madrid...


Culis monumentalibus

L'escultura urbana coneguda pel nom Culis monumentalibus, ubicada a la carrer Pelayo, enfront del teatre Campoamor, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, que porta el nom en llatí, feta a bronze embetumnat en negre (la figura, que té quatre metres d'altura) i granit (el pedestal, que compta amb 80 centímetres d'altura), és obra de Eduardo Úrculo, i està datada 2001.

La idea d'instal·lar aquesta escultura està directament relacionada amb la iniciativa des de la dècada dels anys 90 del segle XX va posar en marxa l'equip de govern de l'Ajuntament d'Oviedo, amb la finalitat de crear un museu a l'aire lliure a la ciutat.
L'obra representa un cul de monumental proporció, que, sobre unes natges arrodonides, repetit per ambdues cares, està elevat sobre una peanya de granit.

El títol va ser pres per Úrculo a partir d'un article de Camilo José Cela, publicat a 1977, en el qual fa esment de la "passió" de Úrculo de pintar culs.

Ha estat una escultura que no ha deixat indiferent a ningú. Hi ha detractors de la instal·lació i també n'hi ha acèrrims defensors, arribant la polèmica dels conciutadans d'Oviedo a convertir-se en tema de tertúlies i de columnes d'opinió d'algun mitjà de comunicació.


La Galeria Nacional d'Art Modern i Contemporani (en italià: Galleria Nazionale d'Arte Moderna e Contemporanea) o GNAM és un museu nacional italià ubicat en la Villa Borghese a Roma i va obrir les seves portes el 1883. Aquest és l'únic museu nacional italià dedicat principalment a les obres d'art modern des de 1883 fins a 1970 i en menor mida a l'art contemporani.


La Dama del balcón

L'escultura urbana coneguda pel nom La Dama del balcón, ubicada al Parque Oeste, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, feta de marbre, és obra de José Antonio Nava Iglesias, i està datada 2002, data que apareix a la cartellera en bronze que acompanya l'estàtua (en la qual a més apareix una inscripció més gran que diu : "DAMA DEL BALCÓN / AUTOR: JOSÉ ANTONIO NAVA / OVIEDO. 1 DE DICIEMBRE. 2002"), però malgrat que no consta una data d'inauguració oficial, hi ha autors que la daten l'any 2003

L'escultura, que mesura uns dos metres i mig, va ser adquirida per la Societat del Cinturó Verd d'Oviedo, que la va donar posteriorment a la ciutat.


Monumento a Rafael del Riego

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento a Rafael del Riego, ubicada a la plaça de Rafael del Riego, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.

El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del .

L'escultura, feta de bronze, és obra de José Antonio Nava Iglesias, i està datada 1993.

Es tracta d'un petit bust de bronze, situat dalt d'un elevat pedestal de pedra, que va ser inaugurat el 7 de novembre de 1993. En el front del pedestal hi ha una placa de marbre amb la següent inscripció: " AL ILUSTRE/GENERAL/TINETENSE/RAFAEL/DEL RIEGO/DEFENSOR/DE LA/CONSTITUCIÓN/DE 1812/EL AYUNTAMIENTO/DE OVIEDO ". Va ser realitzat a petició dels ajuntaments d'Oviedo i Tinéu i del RIDEA.


Noia estiuejant

Noia estiuejant és una pintura de Marià Pidelaserra i Brias (1877-1946) que forma part del fons del Museu Abelló. Aquest oli sobre tela data de 1925, moment en què l'autor havia abandonat pràcticament la pintura, molest pel que ell considerava una mala acollida de la seva obra. Aquest quadre fa 175 × 100 cm i presenta la següent inscripció a l'angle inferior dret: M. Pidelaserrra – 1925.

En el quadre, s'hi representa una noia jove dempeus amb un vestit verd de màniga curta i amb el coll de camisa blanca. Porta unes espardenyes amb vetes verdes i el cabell recollit amb dues trenes a banda i banda del rostre. Rere seu, apreciem un paisatge rural. A la banda esquerra, hi ha una masia amb una pèrgola de fusta. La resta del quadre està ocupat per una vegetació frondosa i atapeïda, la qual ajuda a potenciar el predomini del color verd. Al fons de la composició, Pidelaserra ens representa unes muntanyes fent ús de la perspectiva aèria. Es podria tractar del Montseny, un indret on l'artista va passar-hi una llarga temporada. Es tracta d'un quadre ple i atapeït, en el qual destaquen les proporcions gegantines de la figura, que augmenta encara més la desproporció amb el paisatge que l'envolta.

En aquesta obra pictòrica, Pidelaserra representa la seva filla. Una figura que Josep Casamartina cataloga com l'anti-Ben Plantada d'Eugeni d'Ors. Anys més tard, concretament l'any 1928, Pidelaserra va retocar la cara de la noia i en suavitzà les faccions.


Vinzenz Mašek

Vinzenz Mašek (Zwikowitz, Bohèmia, 5 d'abril de 1755 - Praga, 15 de novembre de 1831) fou un compositor bohemi. Era pare i germà dels també músics Kašpar i Pavel respectivament. El 1794 fou nomenat mestre de capella de l'església de Sant Nicolau de Praga, i més tard es feu editor de música. Deixà les òperes "El navegant" i "El cavaller del mirall", una cantata en honor del príncep Carles, vuit misses, 34 motets, cançons amb acompanyament de piano, simfonies, concerts sonates, variacions, fantasies, etc.


Dones en la ciència

Dones en la ciència es refereix als estudis resultats d'intersecar els estudis de la història de la ciència i la història de les dones, i pretenen mostrar-los per ser inserits en una història de la ciència que així podrà resultar menys esbiaixada. Es consideren part dels estudis de gènere o feministes. Dones en la ciència és una part dels estudis de ciència, tecnologia i gènere, que pertanyen als estudis socials sobre ciència i tecnologia que es fan en sociologia.

Altrament, sovint revisa des d'un punt de vista de perspectiva de gènere l'antiga història de la ciència (masculina, tradicional i patriarcal), que tenia únicament una visió androcèntrica, per poder-hi afegir les contribucions fetes per dones, abans menyspreades i invisibilitzades.


Amfiteatre de Mèrida

L'Amfiteatre de Mèrida va ser construït en la colònia romana d'Emèrita Augusta, que va ser fundada en el 25 aC per Octavi August com a lloc de residència per als soldats emèrits llicenciats de l'exèrcit romà, de dues legions veteranes de les Guerres càntabres: Legio V Alaudae i Legio X Gemina. La ciutat va ser la capital de la província romana de Lusitània. El terme "emeritus" significava en llatí "retirat" i es referia als soldats jubilats amb honor.

L'amfiteatre forma part del conjunt arqueològic de Mèrida, un dels principals i més extensos conjunts arqueològics d'Espanya, que va ser declarat Patrimoni de la Humanitat en 1993 per la UNESCO.


Everything Will Be Alright in the End

Everything Will Be Alright in the End és el novè àlbum d'estudi de la banda estatunidenca de rock alternatiu Weezer. Es va publicar el 7 d'octubre de 2014 per Republic Records amb la producció de Ric Ocasek.


The Death of Klinghoffer

La mort de Klinghoffer (títol original en anglès, "The Death of Klinghoffer") és una òpera en dos actes del compositor nord-americà John Adams, amb llibret d'Alice Goodman. Es va estrenar el 19 de març de 1991 al Teatre de La Monnaie de Brussel·les amb l'Orquestra de l'Òpera de Lió i el cor de l'Òpera de Londres sota la direcció de Kent Nagano.

L'òpera es basa en segrest del creuer "Achille Lauro" per part del Front d'Alliberament de Palestina el 1985 i el posterior assassinat del passatger jueu nord-americà Leon Klinghoffer. El concepte de l'òpera es va originar amb el director teatral Peter Sellars, que en fou un gran col·laborador, així com el coreògraf Mark Morris. Es tracta d'un encàrrec de cinc companyies operístiques dels Estats Units i d'Europa, a més de la Brooklyn Academy of Music.

Sempre que s'ha representat ha generat una gran controvèrsia, perquè una part de la crítica, així com les dues filles de Klinghoffer, que van assistir a l'estrena de manera anònima, l'ha qualificat de ser antisemita i, fins i tot, de glorificar el terrorisme. Els creadors de l'obra, entre d'altres, han rebutjat aquestes crítiques.


Estadi Aderaldo Plácido Castelo

LEstadi Aderaldo Plácido Castelo és un estadi de futbol de Fortaleza, Ceará, Brasil, inaugurat l'11 de novembre de 1973. És conegut popularment com a Castelão o Gigante da Boa Vista té capacitat per 67 050 espectadors asseguts, després de la seva darrera remodelació, feta el 2013.

L'estadi és propietat del govern de l'estat de Ceará, i hi juguen com a locals el Ceará Sporting Club, el Fortaleza Esporte Clube i el Ferroviário Atlético Clube. És una de les seus de la Copa Mundial de Futbol de 2014. El seu nom oficial és degut a Plácido Aderaldo Castelo, governador de Ceará entre 1966 i 1971.


Rik Smits

Rik Smits (Eindhoven, 23 d'agost de 1966) és un exjugador de bàsquet neerlandès, que jugà durant tota la seva carrera als Indiana Pacers. El pivot de 2,24 m d' alçada fou escollit pels Pacers en la segona posició del Draft de l'NBA del 1988. Se'l coneixia amb el sobrenom de «The Dunkin' Dutchman» ("El neerlandès de les esmaixades").


Volta a Luxemburg 2014

La Volta a Luxemburg 2014, 74a edició de la Volta a Luxemburg, es disputà entre el 4 i el 8 de juny de 2014 sobre un recorregut de 706,55 km repartits en quatre etapes i un pròleg inicial. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2014, amb una categoria 2.HC.

El danès Matti Breschel (), vencedor de dues etapes, en fou el vencedor, amb 19 segons sobre Jean-Pierre Drucker () i 20 sobre el seu company d'equip i compatriota Michael Mørkøv. Breschel també guanyà la classificació per punts. Tom Dernies (Wallonie-Bruxelles) guanyà la classificació de la muntanya i Rudy Molard () la dels joves.


Jordy Clasie

Jordy Clasie (Haarlem, 27 de juny de 1991) és un futbolista neerlandès que juga com a migcampista amb el Feyenoord de l'Eredivisie holandesa i l'equip nacional neerlandès.

El 13 de maig de 2014 va ser inclòs per l'entrenador de la selecció dels Països Baixos, Louis Van Gaal, a la llista preliminar de 30 jugadors per representar aquest país a la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. Finalment va ser confirmat en la nòmina definitiva de 23 jugadors el 31 de maig.


Camp de Son Malferit

El Camp de Son Malferit és un terreny esportiu dedicat a la pràctica del futbol de Palma (Mallorca, Illes Balears). Està dotat de gespa artificial i té aforament per a uns 1200 espectadors. Hi disputa els seus partits oficials el Club Esportiu Atlètic Balears, club de Segona Divisió B, i les seves categories inferiors de futbol base.

Està situat en el kilòmetre 2, costat mar, de la Carretera de Manacor, poc després de la cruïlla amb la Via de cintura que circumval·la Palma, sortint de la ciutat. Es troba al barri homònim i limita amb les barriades de la Soledat, Estadi Balear i Polígon de Llevant, pertanyents al Districte de Llevant.


Marlene Dumas

Marlene Dumas (Cape Town, 3 d'agost de 1953) és una artista i pintora nascuda a Sud Àfrica. Ara viu i treballa a Amsterdam. En el passat produïa pintures, collages, dibuixos, impressions i instal·lacions. Ara treballa sobretot a l'oli sobre tela i amb tinta sobre paper. Dumas emfatitza al mateix temps el cos com a realitat física i el seu pès psicològic. Tendeix a pintar personatges dels extrems del cicle de la vida, des del naixement fins a la mort, subrallant sempre les formes de representació de l'art occidental, els nus o els retrats funeraris. Treballant i alhora transgredint aquests antecedents històrics tradicionals, Dumas utilitza la figura humana per criticar les idees contemporànies sobre raça, sexe i identitat social.


Jean Théodore Latour

Jean Théodore Latour (París, 1766 - 1837) fou un pianista i compositor francès.

En esclatar la Revolució francesa es traslladà a Londres, i les relacions que va mantenir amb alguns compatriotes emigrats li valgueren molts èxits, obtenint el títol de pianista del príncep de Gal·les (més tard Jordi IV). El 1810 obrí un comerç en la capital anglesa per a la venda de música, en unió de Chapell, però després se separà del seu soci i fundà una nova casa. El 1830 retronà a París, retirant-se del negoci.

Les seves composicions i arranjaments per a piano es vengueren molt, figurant entre les primeres, variacions, pots-pourris, sonates, concerts, danses, etc.


El retorn

El retorn (rus: "Возвращение", "Vosvrashenie") és un drama rus del 2003 dirigit per Andrei Sviagintsev. El film -el primer de la carrera del director rus- tracta d'una excursió que fa un pare amb els seus dos fills, als quals no havia vist des de fa alguns anys. Amb aquest senzill però molt reeixit "road movie" el novell director rus va saber captivar la crítica internacional, emportant-se diversos premis entre els quals destaca el Lleó d'Or de la "Mostra" de Venècia.


Reiko Takashima

Reiko Takashima (高島礼子 "Takashima Reiko"; nascuda el 25 de juliol de 1964 a Yokohama, Kanagawa, Japó) és una actriu japonesa.

Activa en sèries de televisió, pel·lícules, i comercials publicitaris, els seus papers han inclòs fer de ninja en jidaigeki com a Abarembō Shōgun i Abare Hasshū Goyō Tabi, l'esposa Oeyo del shogun Tokugawa Hidetada, la Dama Fujitsubo en un especial amb personatges basats en El Conte de Genji, una cap yakuza en la pel·lícula "Gokudo no Onna-tachi", una advocada d'Okinawa, i una escorta.


Bartomeu Godó i Pié

Bartomeu Godó i Pié (Igualada, 21 de febrer del 1839 - Barcelona, 22 de gener del 1894) va ser un polític i empresari català, fundador del diari "La Vanguardia" conjuntament amb el seu germà Carles Godó i Pié (1834-1897).


Supiori

Supiori és una illa que forma part de l'arxipèlag de les Schouten, dins la província de Papua a Indonèsia. Té un relleu muntanyós, amb una elevació màxima de 1.034 m. i una superfície de 659 km².


Rudolf Carnap

Rudolf Carnap (Ronsdorf, Wuppertal, 18 de maig del 1891 - Santa Monica, Califòrnia, 14 de setembre del 1970) va ser un influent filòsof nascut a Alemanya que va desenvolupar la seva activitat acadèmica a Europa fins al 1935 i, a partir d'aquesta data, als Estats Units, ja que va fugir dels nazis, a causa de les seves idees polítiques. Va ser un dels membres més destacats del cercle de Viena, i fou un destacat defensor del positivisme lògic, juntament amb Ernest Nagel.


La gata sobre la teulada de zinc

La gata sobre la teulada de zinc (títol original Cat on a Hot Tin Roof) és una pel·lícula mítica estatunidenca de 1958, dirigida per Richard Brooks i doblada al català. El guió va ser escrit per aquest juntament amb James Poe i està basat en l'obra teatral homònima de Tennessee Williams.

Malgrat que no va guanyar cap Oscar, va ser nominada a sis categories diferents: millor pel·lícula, director, actor, actriu, fotografia i al millor guió adaptat, i també als Premis BAFTA i als Globus d'Or.


Saoirse Ronan

Saoirse Ronan (Nova York, Estats Units, 12 d'abril de 1994) és una actriu irlandesa nominada als Oscars amb 13 anys per la seva interpretació de Briony Tallis a la pel·lícula "Expiació". Encara que no es va endur l'estatueta, es va convertir en l'onzena persona més jove a ser nominada i la setena de la categoria de l'Oscar a la millor actriu secundària.


Demofoonte

Demofoonte és una òpera en tres actes composta per Baldassare Galuppi sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà al Teatro Buen Retiro de Madrid el 18 de desembre de 1749.

El 1751 es representà al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.


Didone abbandonata

Didone abbandonata és una òpera en tres actes composta per Giuseppe Scolari sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà al Teatre de la Santa Creu de Barcelona el 30 de maig de 1752.

Aquesta era la quarta i probablement l'última de les seves produccions per al teatre barceloní. L'opera fou estrenada amb motiu de l'onomàstica del rei, i les representacions tingueren una importància especial, perquè a part de les decoracions complexes pintades per Francesc Tramulles, també va incloure focs artificials, cosa que es fa difícil de comprendre. Les dotze representacions de la "Didone abbandonata" varen suposar un èxit de públic, cosa que
queda confirmada pel fet que aquesta òpera va tornar a ésser muntada al teatre
de la Santa Creu la temporada 1753-1754, i probablement anys més tard.

Pocs anys més tard el compositor Gennaro Manna, va escriure una òpera amb el mateix títol.


HD 147018

HD 147018 és una estrella tipus G de la seqüència principal en la constel·lació del Triangle Austral. Té una magnitud visual aparent d'aproximadament 8,4. L'agost del 2009, es va informar que dos planetes extrasolars, HD 147018 b i HD 147018 c orbitaven al voltant de l'estrella. Els planetes es van trobar mitjançant el mètode de la velocitat radial, emprant l'espectrògraf CORALIE de l'Observatori de La Silla a Xile.


Michael Boder

Michael Boder (Darmstadt, 1958) és un director d'orquestra alemany i des de setembre de 2008 és director musical de l'Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu.

Inicià els estudis musicals al Conservatori de Música d'Hamburg i els continuà a Florència, on va treballar com a assistent de Riccardo Muti i Zubin Mehta. La seva col·laboració amb Michael Gielen a l'Òpera de Frankfurt (1984-1988), on va tenir la seva primera producció, va tenir una influència significativa en el seu desenvolupament.

Va començar com a director musical de l'Òpera de Basilea i durant aquesta època els seus compromisos com a director convidat el van portar a Hamburg, Colònia, Munic, Berlín, Londres i Tòquio.

Michael Boder ha exercit de director d'orquestra en els principals teatres d'òpera i és un convidat habitual de la Staatsoper de Berlín, Dresden, Hamburg, Munic i Viena, com també de la San Francisco Opera. Les produccions més importants de la seva carrera inclouen noves produccions de "L'Anell del Nibelung" de Wagner a la Semperoper de Dresden, "Die Jakobsleiter" de Schönberg i "Gianni Schicchi" de Puccini a la Staatsoper de Viena, "Lulu" de Berg a la Staatsoper de Munic, com també "Lulu" i "Wozzeck" a la Staatsoper de Viena, "Wozzeck" a la Staatsoper Hamburg, "Der fliegende Holländer" a la Staatsoper de Berlín i a Tòquio, "Le grand macabre" de Ligeti i l"'Anell" a San Francisco i "Khovànxtxina" de Mússorgski al Liceu de Barcelona.

Ha dirigit diverses estrenes mundials com "Der Riese vom Steinfeld" i "Oedipe" de Friedrich Cerha a la Staatsoper de Viena, "Ubu Rex" de Krzysztof Penderecki i "Was Ihr wollt" de Manfred Trojahn a la Staatsoper de Munic, "Das Schloss" d'Aribert Reimann a la Deutsche Oper de Berlín i "Faustus, the last night" de Pascal Dusapin el gener de 2005, com també "Phädra" de Hans Werner Henze el setembre de 2007 a la Staatsoper de Berlín.

Michael Boder ha dirigit igualment concerts a Florència, Lisboa, París i Venècia, i ha treballat amb algunes de les orquestres més prestigioses, entre les quals es troben la Philharmonische Orchester de Berlín, Viena i Hamburg, la Leipzig Gewandhaus Orchester, la Gürzenich-Orchester de Colònia, la Tonhalle-Orchester de Zuric, la Symphoniker de Bamberg, l'NHK Symphony Orchestra de Tòquio, la Filharmonien d'Oslo, la Tschechische Philharmonie de Praga, com també l'RSO i la Symphonische Orchester de Viena.


Túnel del Turó de Montcada

El Túnel del Turó de Montcada és un projecte de construcció d'un túnel ferroviari al Turó de Montcada. Aquest túnel seria el tercer túnel ferroviari de Collserola, després del túnel d'Horta de FGC, i l'únic de Renfe.

Aquest túnel serà construït per adif en virtud del pla de Rodalies de Barcelona 2010-2015. Aquest túnel permetrà que els serveis de Renfe Operadora de la línia 4 de Rodalies Barcelona estalviïn 10 minuts de viatge entre Barcelona i el Vallès Occidental passant de llarg 4 estacions. El desviament de la línia 4 no deixaria aquestes 4 estacions sense serveis, ja que aquestes seguirien estant servides per la línia 7.
|}


Marcatosa

Marcatosa és un terçó tradicional de la Vall d'Aran, utilitzat com circumscripció territorial per a les eleccions al Conselh Generau d'Aran (Consell General d'Aran). El seu territori es correspon amb la part nord del municipi de Vielha e Mijaran: Vilac, Aubèrt, Betlan, Mont, Montcorbau, Arròs i Vila.

Es va formar al com a sesterçó dividit de l'antic terçó de Viella.


Sense destí

Sense destí (títol original en hongarès: "Sorstalanság") és un drama del 2005 dirigit pel cineasta hongarès Lajos Koltai. La tràgica i punyent història del film es basa en la novel·la semi-autobiogràfica del premi Nobel Imre Kertész (amb el mateix nom per títol) i tracta sobre la involuntària odissea a la qual es veu abocat un jove jueu que serà testimoni directe dels horrors de l'Holocaust al ser destinat als camps de concentració d'Auschwitz, de Buchenwald i de Zeitz.

El guió de la pel·lícula va ser elaborat pel mateix Kertész i la composició de la música va anar a càrrec d'Ennio Morricone, amb un tema interpretat per Lisa Gerrard. El film, que amb un pressupost d'uns 12 milions de dòlars va esdevenir una de les produccions hongareses més cares de la història, va ser també una de les produccions hongareses de més èxit a nivell comercial i va assolir així mateix una gran projecció internacional. Ha estat doblada al català.


General Motors Building

El General Motors Building és un gratacel construït als anys 1960 a la cantonada de la Cinquena Avinguda i del carrer 59, no lluny de Central Park, a Manhattan. Ha estat concebut per Edward Durell Stone & Associates i Emery Roth & Sons.


Estampes

Estampes és una obra per a piano composta per Claude Debussy el 1903. L'estrena va tenir lloc el 9 de gener de 1904 pel pianista català Ricard Viñes a la Sala Érard de la Société Nationale de Musique. Es tracta d'un tríptic de tres peces bastant curtes titulades "Pagodes", "La soirée dans Grenade" i "Jardins sous la pluie".

La primera, "Pagodes", nascuda del record dels músics javanesos a qui va escoltar en l'Exposició Universal de 1889, crea una arquitectura de somni amb melodies basades en l'escala pentatònica i en ritmes que se superposen, com la música del gamelan. "La Soirée dans Grenade", evocació d'Andalusia, l'autenticitat de la qual devia elogiar Manuel de Falla, porta per si mateix una màgia que es deu sobretot a la intuïció del músic. Acompanyat per l'eco de les cançons infantils ("Nous n'irons plus au bois"... "Do, do, l'enfant do"...), el brillant virtuosisme de "Jardins sous la pluie" ha fet d'aquesta tercera peça, menys secreta que les dues anteriors, un dels fragments favorits dels pianistes.


Steve Mandanda

Steve Mandanda (Kinshasa, RD Congo, 28 de març de 1985), és un futbolista professional francès. Actualment juga a l'Olympique de Marseille de la Ligue 1 com a Porter amb el dorsal 30. Mandanda ha estat internacional amb selecció de futbol de França en 19 ocasions d'ençà que debutés l'any 2008.


Jackie Joyner-Kersee

Jackie Joyner-Kersee (East St. Louis, Illinois, 3 de març de 1962) és una atleta retirada dels Estats Units especialista en competicions d'heptatló i salt de llargada. El 1994 fou escollida atleta femenina de l'any per la IAAF.

Era germana del també atleta Al Joyner i es casà amb el seu entrenador Bob Kersee el 1986, del qual adoptà el segon cognom. Estudià a la University of California at Los Angeles (UCLA), on practicà l'atletisme i el basquetbol entre 1980 i 1985. Va guanyar tres medalles d'or, una medalla d'argent i dos de bronze en els Jocs Olímpics. El 1996 fitxà pel club professional de basquetbol Richmond Rage de l'American Basketball League. El 1988 creà la Jackie Joyner-Kersee Foundation, entitat dedicada a l'ajut a les persones amb pocs recursos. El 2007, juntament amb altres esportistes com Andre Agassi, Muhammad Ali, Lance Armstrong, Warrick Dunn, Mia Hamm, Jeff Gordon, Tony Hawk, Andrea Jaeger, Mario Lemieux, Alonzo Mourning, i Cal Ripken, Jr. fundà "Athletes for Hope", una entitat dedicada a les causes caritatives.


BCR Open Romania 2009

El Torneig de Bucarest 2009, també conegut com a BCR Open Romania 2009, és un esdeveniment de tennis masculí sobre terra batuda que pertany a les sèries 250 de l'ATP. La 17a edició del torneig es va celebrar entre el 21 i el 27 de setembre del 2009 al Arenele BNR de Bucarest, Romania.


Robert Bruce Mathias

Robert Bruce Mathias (Tulare, Califòrnia, 17 de novembre de 1930- Fresno, Califòrnia, 2 de setembre de 2006) fou un atleta dels Estats Units especialista en decatló. Fou dos cops campió olímpic en la prova de decatló a Londres 1948 i Helsinki 1952. L'any 1950 establí el rècord del món de l'especialitat que mantingué fins al 1955. Fou representant de l'estat de Califòrnia al congrés estatunidenc entre 1967 i 1975 pel Partit Republicà.


John Jesus Flanagan

John Jesus Flanagan (28 de gener 1868 - 3 de juny 1938) fou un atleta dels Estats Units, irlandès de naixença, especialista en llançament de martell.

John Jesus Flanagan nasqué a Kilbreedy, Comtat de Limerick, Irlanda el 28 de gener de 1868. Emigrà als Estats Units el 1896. En aquests anys ja havia establert el rècord del món en llançament de martell. Defensà els colors dels clubs New York Athletic Club i Irish American Athletic Club.

Als Jocs de París 1900 guanyà la seva primera medalla d'or en llançament de martell, representant el seu país adoptiu, i fou setè en llanllament de disc. A St. Louis 1904 repetí la medalla d'or en martell (rècord del món amb 168 peus, una polzada) i a més guanyà la d'argent en llançament de pes de 56 lliures. Finalment, a Londres 1908, guanyà el seu tercer or en martell, establint un nou rècord del món amb 170 peus, 4,5 polzades. John Flanagan també competí en joc d'estirar la corda. El 24 de juliol de 1909, Flanagan establí el seu darrer rècord del món amb 56,18 metres.

Flanagan retornà a Kilmallock, Comtat de Limerick, República d'Irlanda on morí el 3 de juny de 1938.


Penner

El Penner, Pennar, Penna o Penneru (telugu: పెన్నా) és un riu del sud de l'Índia que creua Karnataka i Andhra Pradesh. Neix a Channarayan-betta al nord-oest de les muntanyes Nandidrug, districte de Chikballapur a Karnataka i corre uns 560 km en direcció nord i est cap a Andhra Pradesh, desaiguant finalment a la badia de Bengala. L'altiplà de Kolar queda dividit entre les conques del Penner, Kaveri, Ponnaiyar, i Palar, el primer al nord i els altres al sud. El Penner irriga la part nord incloent parts dels districtes de Kolar i Tumkur a Karnataka. A la plana del Dècan el Penner també irriga una part incloent el districte de Cuddapah, el d'Anantapur, el de Kurnool i el de Chittoor. Creua els Ghats Orientals i arriba a la plana d'Andhra, desaiguant a 15 km a l'est de Nellore al costat d'un poble anomenat Utukuru o Vutukuru.

Els principals afluents són el Jayamangali, Kunderu i Sagileru al nord, i el Chitravati, Papaghni i Cheyyeru al sud. Alguns canals menors tenien origen en el riu i en prenien aigua pel reg a principis del segle XX.


El desembarcament de Maria de Mèdici a Marsella és un quadre del pintor flamenc Peter Paul Rubens. És un dels quadres del cicle de la "Vida de Maria de Mèdici", que va ocupar l'autor entre 1622 i 1625 i va ser sens dubte l'encàrrec més important de la seva vida. Es tracta d'una pintura a l'oli, que mesura 3,94 metres d'alt i 2,95 m. d'amplada. Actualment es conserva al Museu del Louvre de París.

Aquesta pintura representa un tema històric. Maria de Mèdici, que havia estat la reina de França com a consort d'Enric IV, era al temps de l'execució dels quadres la reina mare i regent, ja que el rei Lluís XIII, havia ascendit al tron als nou anys (el 1610). L'encàrrec va ser realitzat per la mateixa Maria, amb la finalitat de reforçar la seva sobirania i legitimitat en uns temps en què el seu fill Lluís XIII entrava en conflicte amb la seva mare. El programa de tota la sèrie va ser ideat per l'abat de Saint-Ambroise, però igualment van contribuir amb les seves propostes la reina, el cardenal Richelieu i el mateix pintor.

Rubens va dibuixar els esbossos a París, però l'execució material va ser portada a terme amb ajuda de col·laboradors a Anvers. Mentre que els quadres de la sèrie es conserven al Louvre, els esbossos són a l'Alte Pinakothek de Múnic.

En aquest quadre es representa un fet històric succeït el 3 de novembre de 1600: Maria de Mèdici arriba a Marsella. Al·legories de França i de la ciutat la complimenten. Per sobre, la sobrevola la Fama. La composició és descentrada, amb un dinamisme típicament barroc. Junt als personatges històrics o reals del pla superior coexisteixen els personatges mitològics al mar: monstres marins, sirenes, nimfes, on abunden els opulents nus i els colors càlids típics de l'escola veneciana. Són Neptú i les nereides, que han acompanyat el vaixell per assegurar una travessia sense incidents. Així elimina les fronteres entre l'històric, el terrenal i les forces eternes.


Casa Fajol

La Casa Fajol, coneguda popularment com a Casa de la Papallona, és un edifici modernista situat al carrer Llançà núm. 20 de Barcelona, entre el Parc de Joan Miró i la Gran Via de les Corts Catalanes. L'interès de l'edifici recau sobretot en el seu coronament en forma de papallona semicircular feta en trencadís de colors, i que dona el nom popular a la casa. Va ser construïda entre 1911 i 1929 per l'arquitecte Josep Graner Prat. Era propietat de Salvio Fajol i Trayter. Es considera un edifici d'interès històric i artístic de Barcelona.

La Casa Fajol es troba devant de la plaça de toros Las Arenas (plaça d'Espanya). Fins al 2009 era visible des del fons del Parc de l'Escorxador, la plaça Espanya i part de la Gran Via. Amb la reforma de l'edifici de Las Arenas, per a convertir-lo en centre comercial, s'hi ha afegit un annex que cobreix completament la Casa Fajol, de manera que ja només és visible des del tros del carrer Llançà que queda devant, i molt més estret, d'aquest annex. Des del carrer Llançà ja no es veu l'edifici modernista de les Arenes, i també en queda coberta una part tant des del parc de l'Escorxador com de la banda de la plaça Espanya.


Tempesta sobre Washington

Tempesta sobre Washington (títol original en anglès "Advise and Consent") és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Otto Preminger i estrenada l'any 1962.Ha estat doblada al català.


Alí ibn al-Athir

Izz-ad-Din Abu-l-Hàssan Alí ibn Muhàmmad ibn Abd-al-Karim ibn al-Athir al-Jazarí, més conegut com a Alí ibn al-Athir, com a Izz-ad-Din ibn al-Athir o, senzillament, com a Ibn al-Athir () (1160-1233) fou un historiador àrab musulmà nascut a Cizre (actualment a Turquia). Va viure generalment a Mossul, però va visitar sovint Bagdad i després també va residir a Alep i Damasc.

La seva principal obra és una història universal anomenada "Al-kàmil fi-t-tarikh" ("Història completa"). Destaca també el seu llibre "Usd al-ghaba fi màrifa as-Sahaba" ("Els lleons de la selva en el bon coneixement dels Companys [del profeta Muhàmmad]").