24.10.2014 Den Europæiske Unions Tidende L 305/1 II (Ikke-lovgivningsmæssige retsakter) FORORDNINGER KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 1125/2014 af 19. september 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/17/EU for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende minimumsbeløbet for den erhvervsansvars- forsikring eller tilsvarende garanti, som kreditformidlere skal have (EØS-relevant tekst) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/17/EU af 4. februar 2014 om forbrugerkreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse og om ændring af direktiv 2008/48/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 ()), særlig artikel 29, stk. 2, litra a), andet afsnit, og ud fra følgende betragtninger: (1) I henhold til artikel 29, stk. 2, litra a), i direktiv 2014/17/EU skal kreditformidlere have en erhvervsansvarsforsik- ring, som dækker de geografiske områder, hvor de tilbyder deres tjenesteydelser, eller en tilsvarende garanti mod erstatningskrav som følge af faglig forsømmelighed. (2) — Kravet om, at kreditformidlere i realkreditsektoren skal have en erhvervsansvarsforsikring eller en tilsvarende garanti er et nyt lovgivningskrav på EU-plan, men findes allerede på nationalt plan i nogle medlemsstater. De medlemsstater, der har erfaringer med krav vedrørende sådanne erhvervsansvarsforsikringer, har den største andel af realkreditlångivning gennem kreditformidlere i FU, en mangeårig høj grad af markedsindtrængning fra kredit- formidleres side og følgelig også en mere specifik tilgang til regulering af sektoren. EU-bestemmelser om mini- mumsbeløbet for erhvervsansvarsforsikringen eller den tilsvarende garanti bør derfor være baseret på erfaringerne i disse medlemsstater, når det skal fastsættes, hvilken metode det er mest hensigtsmæssigt at anvende til beregning af dette minimumsbeløb. (3) — Denne metode vil være egnet for Unionen som helhed, herunder for medlemsstater med mindre realkreditmar- keder. Det skyldes, at krav mod kreditformidlere ikke hænger sammen med den underliggende realkreditgæld, som kan variere betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, men er baseret på faglig forsømmelighed, og at den deraf følgende skade varierer langt mindre. (4) I henhold til artikel 29, stk. 2, litra a), tredje afsnit, i direktiv 2014/17/EU skal bestemmelserne om minimumsbe- løbet for erhvervsansvarsforsikringen eller den tilsvarende garanti gennemgås med regelmæssige mellemrum. Det kan derfor tænkes, at der i fremtiden vil være andre muligheder eller metodologier, der er mere hensigtsmæssige til at fastslå størrelsen af disse forpligtelser for kreditformidlere, navnlig efterhånden som der bliver flere historiske data til rådighed, og der indhøstes flere erfaringer med tilsynspraksis i tilknytning erhvervsansvarsforsikringsord- ningerne, og hvordan de fungerer. () EUTL 60 af 28.2.2014, s. 34.