14.3.2014 Den Europæiske Unions Tidende L 74/1 (Ikke-lovgivningsmæssige retsakter) FORORDNINGER KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 240/2014 af 7. januar 2014 om den europæiske adfærdskodeks for partnerskab inden for rammerne af de europæiske struktur- og investeringsfonde EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om den Europæiske Unions funk- tionsmåde, under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestem- melser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Euro- pæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (!), særlig artikel 5, stk. 3, og ud fra følgende betragtninger: (1) Formålet med denne forordning er at fastsætte bestem- melser om en europæisk adfærdskodeks med henblik på at støtte medlemsstaterne med tilrettelæggelsen af part- nerskaber i forbindelse med partnerskabsaftaler og programmer, der modtager støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU), Den Europæiske Socialfond (ESF), Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond (EMFF). Fondene fungerer nu under en fælles ramme og kaldes »de euro- pæiske struktur- og investeringsfonde« (i det følgende benævnt »ESI-fondene«). (2) — Partnerskaber er et veletableret princip i gennemførelsen af ESI-fondene. Partnerskab indebærer et tæt samarbejde mellem offentlige myndigheder, økonomiske interesse- organisationer og arbejdsmarkedets parter samt organer, der repræsenterer civilsamfundet på nationalt, regionalt og lokalt plan i hele programcyklussen, der består af forberedelse, gennemførelse, overvågning og evaluering. (1) EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320. ) De valgte partnere bør være de mest repræsentative for de relevante interessenter. Udvælgelsesprocedurerne bør være gennemsigtige og tage hensyn til de forskellige insti- tutionelle og retlige rammer i medlemsstaterne og deres nationale og regionale kompetencer. Partnerne  bør omfatte — offentlige  myndigheder, økonomiske interesseorganisationer og arbejdsmarkedets parter samt organer, der repræsenterer civilsamfundet, herunder miljøpartnere, lokalsamfundsbaserede og frivil- lige organisationer, der i væsentligt omfang kan påvirke eller blive væsentligt berørt af gennemførelsen af partner- skabsaftalen og programmerne. Der bør især fokuseres på at inddrage grupper, som kan blive påvirket af program- merne, men som har svært ved at påvirke dem, især de mest sårbare og marginaliserede grupper, som har størst risiko for forskelsbehandling eller social udstødelse, især handicappede, indvandrere og romaer. Ved udvælgelsen af partnere er det nødvendigt at tage hensyn til forskellene mellem partnerskabsaftaler og programmer. Partnerskabsaftaler dækker alle de ESI- fonde, der yder støtte til hver medlemsstat, mens programmer kun henviser til de ESI-fonde, der yder tilskud til dem. Partnerne i partnerskabsaftalerne bør være de partnere, der er relevante i lyset af den planlagte anvendelse af alle ESI-fondene, mens det med hensyn til programmerne er tilstrækkeligt, at partnerne er relevante i lyset af den planlagte anvendelse af de ESI-fonde, der yder tilskud til programmet. Partnerne bør inddrages i udarbejdelsen og gennem- førelsen af partnerskabsaftalerne og programmerne. Med henblik herpå er det nødvendigt at fastlægge de vigtigste principper og god praksis for rettidig, meningsfyldt og gennemsigtig høring af partnerne om analyse af de udfordringer og behov, der skal findes en løsning på, udvælgelse af de mål og prioriteter, der skal løse dem, og de koordineringsstrukturer og aftaler om flerniveau- styring, der er nødvendige for effektiv gennemførelse af de forskellige politikker.