30.8.2013 Den Europæiske Unions Tidende L 232/35 AFGØRELSER KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE af 28. august 2013 om det italienske udkast til dekret om metoderne til angivelse af oprindelsen af langtidsholdbar mælk, UHT-mælk, mikrofiltreret pasteuriseret mælk og mælk pasteuriseret ved høj temperatur (meddelt under nummer C(2013) 5517) (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (2013/444/EU) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsenta- tionsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (!), særlig artikel 19, og ud fra følgende betragtninger: (1) I overensstemmelse med proceduren i artikel 19, stk. 2, i direktiv 2000/13/EF underrettede de italienske myndig- heder den 9. november 2012 Kommissionen om et udkast til dekret om fastsættelse af bl.a. krav om obliga- torisk mærkning af langtidsholdbar mælk, UHT-mælk, mikrofiltreret pasteuriseret mælk og mælk pasteuriseret ved høj temperatur. I henhold til artikel 2, stk. 1, i det anmeldte dekret skal mærkningen af steriliseret langtidsholdbar mælk, UHT- mælk, mikrofiltreret pasteuriseret mælk og mælk pasteu- riseret ved høj temperatur angive oprindelseslandet for den mælkeproducerende bedrift, som den behandlede mælk kommer fra, eller bære angivelsen »EU« eller »tred- jelande«, hvis mælken kommer fra henholdsvis en eller flere EU-medlemsstater eller tredjelande. Direktiv 2000/13/EF indebærer harmonisering af bestem- melserne om mærkning af fødevarer ved at foreskrive dels en harmonisering af visse nationale bestemmelser dels en ordning for ikke-harmoniserede nationale bestem- melser. Omfanget af harmoniseringen fremgår af direkti- vets artikel 3, stk. 1, hvori der opstilles en liste over, hvilke obligatoriske oplysninger mærkningen af fødevarer skal omfatte på de betingelser og med forbehold af de undtagelser, der er fastsat i artikel 4-17. () EFT L 109 af 6.5.2000, s. 29. (4) Det fastsættes i artikel 3, stk. 1, nr. 8), i direktiv 2000/13/EF, at det er obligatorisk at angive det sted, hvor fødevaren har oprindelse eller kommer fra, »i de tilfælde, hvor undladelse heraf ville kunne vildlede forbru- geren med hensyn til levnedsmidlets virkelige oprindel- sessted eller det sted, hvor levnedsmidlet egentlig kommer fra«. Artikel 4, stk. 2, i direktiv 2000/13/EF giver mulighed for, at der kan foreskrives flere obligatoriske oplysninger end dem, der er opregnet i artikel 3, stk. 1, for bestemte fødevarer i form af EU-bestemmelser eller, såfremt der ikke foreligger sådanne bestemmelser, i form af nationale bestemmelser. For så vidt angår vedtagelse af ikke-harmoniserede natio- nale bestemmelser, skaber artikel 18, stk. 2, i direktiv 2000/13/EF mulighed herfor, bl.a. hvis de er begrundet i hensyn til beskyttelse af folkesundheden og bekæmpelse af bedrageri, under forudsætning af at de ikke er til hinder for anvendelsen af de definitioner og regler, der er fastsat i direktiv 2000/13/EF. Når en medlemsstat påtænker at udarbejde et udkast til nationale bestem- melser om mærkning, bør det derfor undersøges, om udkastet er i overensstemmelse med ovennævnte krav og bestemmelserne i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. De italienske myndigheder hævder, at den anmeldte foranstaltning er nødvendig for at sikre beskyttelsen af forbrugernes interesser og styrke forebyggelsen og bekæmpelsen af fødevaresvig. Det forklares, at, i modsæt- ning til de italienske forbrugeres opfattelse, er den mælk, som markedsføres i Italien, ikke kun af national oprin- delse, og det er derfor blevet nødvendigt at angive oprin- delsen på etiketten for at undgå, at forbrugerne vildledes. På baggrund af ovenstående hævder de italienske myndigheder, at bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, er begrundede i lyset af artikel 3, stk. 1, nr. 8), i direktiv 2000/13/EF. Med artikel 3, stk. 1, nr. 8), i direktiv 2000/13/EF er der indført en passende mekanisme til imødegåelse af risi- koen for, at forbrugere vildledes i tilfælde, hvor visse