26.1.2013 Den Europæiske Unions Tidende L 26/27 DIREKTIVER RÅDETS DIREKTIV 2013/1/EU af 20. december 2012 om ændring af direktiv 93/109/EF for så vidt angår nærmere regler for valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet for unionsborgere, der har bopæl i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 22, stk. 2, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (!), efter en særlig lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1) Alle unionsborgeres valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet i den medlemsstat, hvor de har bopæl, anerkendes i artikel 20, stk. 2, litra b), i traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde og artikel 39, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæg- gende rettigheder. Rådets  direktiv 93/109/EF  af 6. december 1993 om fastsættelse af de nærmere regler for valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet for unionsborgere, der har bopæl i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere (?), fastlægger reglerne for udøvelse af denne ret. Kommissionens rapport af 12. december 2006 og af 27. oktober 2010 om anvendelse af direktiv 93/109/EF ved valget i 2004 og ved valget i 2009 har vist, at der er behov for at ændre visse bestemmelser i direktiv 93/109/EF. Ifølge direktiv 93/109/EF er en unionsborger, der har fortabt sin valgbarhed i henhold til enten bopælslandets eller hjemlandets lovgivning, ikke valgbar i bopælslandet ved valg til Europa-Parlamentet. I den forbindelse kræver direktiv 93/109/EF, at unionsborgeren ved sin anmeldelse som kandidat i en anden medlemsstat end hjemlandet fremlægger en attest fra de vedkommende myndigheder i hjemlandet, hvoraf det fremgår, at den pågældende ikke har fortabt retten til at opstille i dette land, eller at myndighederne ikke har kendskab til en sådan fortabelse. () Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 26.9.2007 (EUT C 219 E af 28.8.2008, s. 193) og af 20.11.2012 (endnu ikke offentliggjort i EUT). (?) EFT L 329 af 30.12.1993, s. 34. (4) De problemer, som disse unionsborgere oplever med at finde de vedkommende myndigheder, som skal udstede nævnte attest, og med at få udstedt attesten i tide, udgør en hindring for udøvelsen af valgbarheden og bidrager til, at kun få valgbare unionsborgere lader sig opstille til valg til Europa-Parlamentet i deres bopælsland. Kravet til disse borgere om at fremlægge en sådan attest bør derfor ophæves og erstattes af en erklæring om, at den pågældende person ikke har fortabt sin valgbarhed til Europa-Parlamentet, der skal indeholdes i den formelle erklæring, som det kræves, disse borgere fremlægger, som en del af deres anmeldelse. Det bør kræves, at bopælslandet giver hjemlandet medde- lelse om sådanne erklæringer, for at undersøge hvorvidt unionsborgeren faktisk har fortabt sin valgbarhed til Europa-Parlamentet i hjemlandet. Ved modtagelse af denne meddelelse bør hjemlandet fremsende de relevante oplysninger til bopælslandet inden for en tidsfrist, der gør det muligt at foretage en effektiv vurdering af kandi- datens opstillingsberettigelse. Fremsender hjemlandet ikke nævnte oplysninger rettidigt, bør dette ikke medføre fortabelse af valgbarhed i bopæls- landet. Hvis de relevante oplysninger gives på et senere tidspunkt, bør bopælslandet gennem passende foranstalt- ninger og i henhold til procedurer fastlagt i dets nationale lovgivning sikre, at unionsborgere, som har fortabt retten til at opstille i deres hjemland, og som er blevet optaget på valglisterne eller allerede er blevet valgt, forhindres i at blive valgt eller i at udøve deres mandat. Eftersom proceduren for opstillingsberettigelse i en medlemsstat nødvendigvis omfatter yderligere administra- tive skridt for en statsborger fra en anden medlemsstat end proceduren for statsborgere fra nævnte medlemsstat, bør det være muligt for medlemsstaterne at fastsætte en særlig tidsfrist for anmeldelse som kandidat for unions- borgere, som ikke er statsborgere i medlemsstaten end den, der er fastsat for nationale statsborgere. Enhver forskel i tidsfristen bør begrænses til det, der er nødven- digt og rimeligt for at tage hensyn til hjemlandets medde- lelse af oplysninger i god tid med henblik på at afvise en