15/sv. 4 Úřední věstník Evropské unie 223 31999L0044 L 171/12 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ 7.7.1999 SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise (!), s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (?), v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy a na základě společného návrhu dohodovacího výboru schváleného dne 18. března 1999 (?), (1) vzhledem k tomu, že podle čl. 153 odst. 1 a 3 Smlouvy přispěje Společenství k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele prostřednictvím opatření, která Společenství přijme podle článku 95 Smlouvy; vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje oblast bez vnitřních hranic, v níž je zaručen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že volný pohyb zboží se netýká pouze podnikatelského sektoru, ale i soukromých fyzických osob; že to znamená, že spotřebitelům z jednoho členského státu musí být na základě existence jednotné minimální soustavy přiměřených pravidel umožněno volně nakupovat na území jiného členského státu; vzhledem k tomu, že právní předpisy členských států týka- jící se prodeje spotřebního zboží se liší; že v důsledku toho jsou odbytiště v jednotlivých státech nejednotná a mezi prodávajícími může docházet k narušení soutěže; vzhledem k tomu, že spotřebiteli, který hodlá využít výhody vnitřního trhu tím způsobem, že si obstará zboží v jiném členském státě než ve státě svého trvalého bydliště, připadá základní úloha při dokončení vnitřního trhu; že se musí zamezit vzniku nových umělých hranic a rozdělení trhů; že možnosti spotřebitelů se na základě nových komu- nikačních technologií, které umožňují snadnější přístup k odbytištím jiných členských států nebo třetích zemí, podstatně zvýšily; že bez alespoň základní harmonizace ustanovení o prodeji spotřebního zboží by vznikaly překážky na cestě dalšího rozvoje prodeje zboží pomocí nových dálkových komunikačních technik; Jř. věst. C 307, 16.10.1996, s. 8 a ř. věst. C 148, 14.5.1998, s. 12. „ věst. C 66, 3.3.1997, s. 5. Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 10. března 1998 (Úř. věst. C 104, 6.4.1998, s. 30), společný postoj Rady ze dne 24. září 1998 (Úř. věst. C 333, 30.10.1998, s. 46) a rozhodnutí Evropského parla- mentu ze dne 17. prosince 1998 (Úř. věst. 98, 9.4.1999, s. 226). Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 5. května 1999. Rozhod- nutí Rady ze dne 17. května 1999. () vzhledem k tomu, že vytvoření jednotné minimální sou- stavy pravidel spotřebitelského práva, která platí ve Spole- čenství bez ohledu na místo prodeje zboží, posílí důvěru spotřebitelů a umožní jim lépe využít přednosti vnitřního trhu; vzhledem k tomu, že příčinou hlavních obtíží spotřebitelů a jejich sporů s prodávajícími je rozpor zboží se smlouvou; že na základě této skutečnosti je nezbytné, aby se sbližo- valy právní předpisy jednotlivých států týkající se prodeje spotřebního zboží, avšak bez toho aby takové sbližování omezovalo platnost ustanovení a vnitrostátních právních zásad o úpravě smluvní a mimosmluvní odpovědnosti; vzhledem k tomu, že zboží musí především odpovídat smluvním ujednáním; že zásada souladu se smlouvou se pokládá za společný prvek odlišných právních tradic jed- notlivých států; že v rámci určitých právních tradic jednot- livých států však není možné opírat se pouze o tuto jedi- nou zásadu, aby byla zajištěna minimální úroveň ochrany spotřebitele; že zejména v rámci takových právních tradic by mohlo být užitečné stanovit dodatečná vnitrostátní ustanovení k zajištění ochrany spotřebitele pro případy, že by se strany nedohodly na zvláštních smluvních podmín- kách nebo že by stanovily smluvní podmínky nebo uzavřely dohody, na jejichž základě jsou práva spotřebitele přímo nebo nepřímo popřena nebo omezena; že vznikají-li tato práva za použití této směrnice, nejsou takové smluvní podmínky nebo dohody pro spotřebitele závazné; vzhledem k tomu, že za účelem usnadnění použití zásady souladu zboží se smlouvou je vhodné zavést vyvratitelnou domněnku souladu se smlouvou, kterou je možno použít ve většině případů; že tato domněnka neomezuje zásadu smluvní volnosti; že v případě neexistence zvláštních smluvních podmínek, jakož i v případě použití doložky o minimální ochraně, mohou být prvky uvedené v této domněnce použity k určení rozporu zboží se smlouvou; že jakost a provedení, které může spotřebitel rozumně očekávat, závisejí mimo jiné rovněž na tom, zda je zboží nové nebo použité; že prvky uvedené v domněnce platí současně; že je-li některý prvek uvedený v domněnce podle okolností konkrétního případu nepoužitelný, zůstává plat- nost ostatních prvků domněnky nedotčena; vzhledem k tomu, že prodávající je přímo odpovědný spotřebiteli za soulad zboží se smlouvou; že tato klasická zásada je zakotvena v právních řádech členských států; že prodávající však musí mít podle vnitrostátních právních předpisů možnost uplatnit postih proti výrobci, který předchází prodávajícímu ve stejném smluvním řetězci nebo proti jinému prostředníkovi, ledaže by se tohoto