224 Úřední věstník Evropské unie 05|/sv. 4 32002L0015 23.3.2002 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ L 80/35 SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2002/15/ES ze dne 11. března 2002 o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, (5): = Jelikož cílů navrhované akce nemůže být dosaženo uspo- s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 a čl. 137 odst. 2 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise (!), s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (?), po konzultaci Výboru regionů, v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (?), s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 16. ledna 2002, vzhledem k těmto důvodům: (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v sil- niční dopravě (*) stanoví společná pravidla o době řízení a době odpočinku pro řidiče. Netýká se jiných aspektů pra- covní doby v silniční dopravě. (2) : Směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 (8) o některých aspektech úpravy pracovní doby (*%) umožňuje přijmout specifičtější požadavky na úpravu pracovní doby. S ohledem na odvětvovou povahu mají ustanovení této směrnice přednost před směrnicí 93/104/ES na základě článku 14 uvedené směrnice. (3):  Přes intenzivní jednání mezi sociálními partnery nebylo možné dospět k dohodě o otázce mobilních pracovníků v silniční dopravě. (10) (4) Je proto nezbytné stanovit řadu specifičtějších ustanovení o pracovní době v silniční dopravě, jejichž cílem je zajistit bezpečnost dopravy a zdraví a bezpečnost dotyčných osob. () Úř. věst. C 43, 17.2.1999, s. 4. () Úř. věst. C 138, 18.5.1999, s. 33. () Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 14. dubna 1999 (Úř. věst. C 219, 30.7.1999, s. 235) potvrzené dne 6. května 1999 (Úř. věst. C 279, 1.10.1999, s. 270), společný postoj Rady ze dne 23. března 2001 (Úř. věst. 142, 15.5.2001, s. 24) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 14. června 2001 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 5. února 2002 a rozhodnutí Rady ze dne 18. února 2002. Úř. věst. L 370, 31.12.1985, s. 1. Úř. věst. L 307, 13.12.1993, s. 18. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/34/ES (Uř. věst. L 195, 1.8.2000, s. 41). E z kojivě na úrovní členských států, a proto, z důvodu roz- sahu či účinků akce, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijímat opatření v sou- ladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uve- deném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů. Oblast působnosti této směrnice zahrnuje pouze mobilní pracovníky zaměstnané dopravními podniky usazenými v členském státě podílející se na mobilních činnostech v silniční dopravě, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 3820/[85 nebo Evropská dohoda o práci osádek vozidel v mezinárodní silniční dopravě (AETR). Je třeba upřesnit, že mobilní pracovníci vyloučení z oblasti působnosti této směrnice jiní než samostatně výdělečně činní řidiči požívají základní ochrany stanovené směrnicí 93/[104/ES. Tato základní ochrana zahrnuje stávající pra- vidla pro přiměřený odpočinek, maximální průměrnou týdenní pracovní dobu, dovolenou za kalendářní rok a některá základní ustanovení pro noční pracovníky, včetně kontroly zdravotního stavu. Protože samostatně výdělečně činní řidiči jsou zahrnuti do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 3820/85, ale vylou- čeni z oblasti působnosti směrnice 93/104/ES, měli by být dočasně vyloučeni z oblasti působnosti této směrnice v souladu s čl. 2 odst. 1. Definice použité v této směrnici nepředjímají jiná nařízení Společenství o pracovní době. Ke zlepšení bezpečnosti silničního provozu, zamezení narušování hospodářské soutěže a zajištění bezpečnosti a zdraví mobilních pracovníků, na které se vztahuje tato směrnice, je třeba, aby mobilní pracovníci přesně věděli, které doby strávené činnostmi v silniční dopravě jsou sou- částí pracovní doby a které nejsou součástí pracovní doby, a lze je tudíž považovat za přestávku, dobu odpočinku nebo dobu pracovní pohotovosti. Těmto pracovníkům je třeba poskytovat minimální denní a týdenní doby odpo- činku a přiměřené přestávky. Je také nezbytné stanovit maximální limit pro týdenní pracovní dobu. Výzkum prokázal, že lidské tělo je v noci mnohem citli- vější na poruchy prostředí a rovněž na některé únavné formy organizace práce a že dlouhé doby noční práce mohou škodit zdraví pracovníků a obecně ohrožovat jejich bezpečnost a také bezpečnost silničního provozu.