90 Úřední věstník Evropské unie 19/sv. 6 32003L0008 31.1.2003 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ L 26/41 SMĚRNICE RADY 2003/8/ES ze dne 27. ledna 2003 o zlepšení přístupu ke spravedlnosti v přeshraničních sporech stanovením minimálních společných pravidel pro právní pomoc v těchto sporech RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c) a článek 67 uvedené smlouvy, s ohledem na návrh Komise (!), s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (?), s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (*), vzhledem k těmto důvodům: (1) Evropská unie si stanovila za cíl zachovávat a rozvíjet pro- stor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zajištěn volný pohyb osob. Pro postupné vytváření tohoto pro- storu přijímá Společenství mimo jiné opatření, která se týkají soudní spolupráce v občanských věcech s meziná- rodním prvkem a jsou nutná k řádnému fungování vnitřního trhu. Podle čl. 65 písm. c) Smlouvy zahrnují tato opatření odstra- ňování překážek řádného průběhu občanskoprávního řízení, popřípadě podporou slučitelnosti úpravy občan- skoprávního řízení v členských státech. Evropská rada na zasedání ve dnech 15. a 16. října 1999 v Tampere vyzvala Radu, aby stanovila minimální pravidla zajišťující = přiměřenou | úroveň © právní  pomoci v přeshraničních sporech v celé Unii. Všechny členské státy jsou smluvními stranami Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod ze dne 4. listopadu 1950. Tato směrnice respektuje uvedenou úmluvu, zejména zachovávání zásady rovnosti stran sporu. Účelem této směrnice je podpořit poskytování právní pomoci v přeshraničních sporech osobám, které nemají dostatečné finanční prostředky, je-li tato podpora nezbytná k zajištění účinného přístupu ke spravedlnosti. Obecně uznávané právo na přístup ke spravedlnosti je potvrzeno také článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie. Úř. věst. C 103 E, 30.4.2002, s. 368. Stanovisko ze dne 25. září 2002 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). Úř. věst. C 221, 17.9.2002, s. 64. (6) (10) (13) Nedostatek finančních prostředků strany sporu, žalobce nebo odpůrce, ani obtíže vyplývající z přeshraničního roz- měru sporu nesmějí bránit účinnému přístupu ke sprave- dlnosti. Protože cílů této směrnice nemůže být dosaženo uspoko- jivě na úrovníi členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stano- venou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou propor- cionality stanovenou ve stejném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je pro dosažení uvedených cílů nezbytné. Hlavním účelem této směrnice je zaručit přiměřenou úro- veň právní pomoci v přeshraničních sporech stanovením určitých minimálních společných pravidel pro právní pomoc v těchto sporech. Pro tento účel je nejvhodnějším právním nástrojem směrnice Rady. Tato směrnice se vztahuje na přeshraniční spory v občan- ských a obchodních věcech. Všechny osoby, jež jsou stranami v občanském nebo obchodním sporu v oblasti působnosti této směrnice, musí být schopny uplatňovat svá práva u soudů, a to i v případě, kdy jim jejich osobní finanční situace znemožňuje nést náklady soudního řízení. Právní pomoc se považuje za přiměřenou, jestliže umožňuje jejímu příjemci účinný přístup ke spravedlnosti za podmínek stanovených touto směrnicí. Právní pomoc by měla zahrnovat poradenství před zahájením soudního řízení s cílem dosáhnout mimosoud- ního vyrovnání, právní pomoc při podání žaloby a zastu- pování před soudem a částečné nebo úplné osvobození od nákladů soudního řízení. Rozhodování o tom, zda v nákladech soudního řízení mohou být zahrnuty náklady odpůrce uložené příjemci právní pomoci, se řídí vnitrostátními právními předpisy členského státu, v němž se soudní řízení koná nebo v němž má být vykonáno rozhodnutí soudu. K obdržení právní pomoci v přeshraničních sporech jsou způsobilí všichni občané Unie, kteří bydliště nebo obvyklý pobyt na území některého členského státu, jestliže splňují podmínky stanovené touto směrnicí. Totéž platí pro občany třetích zemí, kteří oprávněně pobývají na území některého členského státu.