L 300/88 Úřední věstník Evropské unie 14.11.2009 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (ES) č. 1073/2009 ze dne 21. října 2009 o společných pravidlech pro přístup na mezinárodní trh autokarové a autobusové dopravy a o změně nařízení (ES) č. 561/2006 (přepracované znění) (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, (3) : Aby byl ve Společenství zajištěn soudržný rámec pro me- s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a ze- jména na článek 71 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociální- ho výboru ('), po konzultaci s Výborem regionů, v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (?), vzhledem k těmto důvodům: (1) V nařízení Rady (EHS) č. 684/92 ze dne 16. března 1992 o společných pravidlech pro mezinárodní přepravu ces- tujících autokary a autobusy (?) a v nařízení Rady (ES) č. 12[98 ze dne 11. prosince 1997, kterým se stanoví pod- mínky, za nichž může dopravce nerezident provozovat vnitrostátní silniční přepravu cestujících uvnitř členského státu (*), je třeba provést několik podstatných změn. Z dů- vodu přehlednosti by uvedená nařízení měla být přepraco- vána a začleněna do jediného nařízení. (2) — Zavedení společné dopravní politiky zahrnuje mimo jiné i stanovení společných pravidel pro mezinárodní silniční osobní přepravu, jakož i podmínek, za nichž mohou pod- nikatelé v silniční osobní dopravě nerezidenti provozovat dopravu uvnitř některého členského státu. (*) Úř. věst. C 10, 15.1.2008, s. 44. () Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 5. června 2008 (dosud ne- zveřejněné v Úředním věstníku), společný postoj Rady ze dne 9. led- na 2009 (Úř. věst. C 62 E, 17.3.2009, s. 25), postoj Evropského parlamentu ze dne 23. dubna 2009 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 24. září 2009. (8) (8) Úř. věst. L 74, 20.3.1992, s. 1. (% Úř. věst. L 4, 8.1.1998, s. 10. zinárodní osobní přepravu autokary a autobusy, mělo by se toto nařízení vztahovat na veškerou mezinárodní pře- pravu na území Společenství. Na přepravu z členských států do třetích zemí se nadále ve značné míře vztahují dvoustranné dohody mezi členskými státy a danými tře- tími zeměmi. Toto nařízení by se proto nemělo použít na část jízdy na území členského státu, kde nastupují nebo vy- stupují cestující, pokud nebyly mezi Společenstvím a pří- slušnými třetími zeměmi uzavřeny nezbytné dohody. Mělo by se však vztahovat na tranzit územím jakéhokoli člen- ského státu. Volný pohyb služeb představuje základní zásadu společné dopravní politiky a vyžaduje, aby byl podnikatelům v sil- niční osobní dopravě ze všech členských států zaručen pří- stup k mezinárodním dopravním trhům bez diskriminace na základě státní příslušnosti nebo místa usazení. Provozování mezinárodní osobní přepravy autokary a au- tobusy by mělo být podmíněno vlastnictvím licence Spo- lečenství. Od podnikatelů v silniční osobní dopravě by mělo být vyžadováno, aby se v každém jejich vozidle na- cházel opis licence Společenství za účelem usnadnění účin- né kontroly prováděné donucovacími orgány, zejména orgány mimo členský stát, v němž je podnikatel v silniční osobní dopravě usazen. Měly by být stanoveny podmínky vydávání a odebrání licencí Společenství, doba jejich plat- nosti a podrobná pravidla jejich používání. Je rovněž za- potřebí stanovit podrobné specifikace, pokud jde o grafickou podobu a jiné prvky licencí Společenství a je- jich opisů. Silniční kontroly by měly být vykonávány bez přímé či ne- přímé diskriminace na základě státní příslušnosti či země usazení podnikatele v silniční dopravě nebo země registra- ce vozidla. Je účelné stanovit za určitých podmínek pružnou právní úpravu pro zvláštní linkovou dopravu a některé druhy pří- ležitostné dopravy, aby byly uspokojeny požadavky trhu. Linková doprava musí nadále podléhat povolení, ale je ne- zbytné změnit některá pravidla, a zejména postupy pro udělování povolení.