L 348/98 Uřední věstník Evropské unie 24.12.2008 SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 3 písm. b) této smlouvy, s ohledem na návrh Komise, v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (!), vzhledem k těmto důvodům: (1) Evropská rada na zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 stanovila jednotný přístup týkající se přistěhovalectví a azylu, jehož součástí je vytvoření společného azylového systému, politika v oblasti legál- ního přistěhovalectví a boj proti nedovolenému přistěho- valectví. Evropská rada na zasedání v Bruselu ve dnech 4. a 5. listopadu 2004 vyzvala k vypracování účinné poli- tiky pro vyhošťování a dobrovolný návrat založené na společných normách pro navracení osob: humánním způsobem a při plném respektování jejich lidských práv a důstojnosti. Výbor ministrů Rady Evropy přijal dne 4. května 2005 „Dvacet pokynů pro nucené navracení“. Je třeba stanovit jasná, průhledná a spravedlivá pravidla pro účinnou návratovou politiku jakožto nezbytnou složku dobře řízené migrační politiky. Tato směrnice by měla zavést průřezový soubor pravidel platných pro všechny státní příslušníky třetích zemí, kteří nesplňují nebo přestali splňovat podmínky vstupu, pobytu nebo bydliště v členském státě. Členské státy by měly zajistit, aby se ukončení neopráv- něného pobytu státních příslušníků třetích zemí prová- dělo ve spravedlivém a průhledném řízení. V souladu s obecnými zásadami práva Evropské unie by rozhodnutí podle této směrnice měla být přijímána individuálně a měla by být založena na objektivních kritériích, a (!) Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 18. června 2008 (dosud nezveřejněné v Uředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 9. prosince 2008. (8) (11) měly by se tudíž zohlednit i jiné skutečnosti než samotný neoprávněný pobyt. Členské státy by při používání jednotných formulářů pro rozhodnutí týkající se navrá- cení, totiž rozhodnutí o navrácení, a pokud jsou vydá- vána, rozhodnutí o zákazu vstupu a rozhodnutí o vyhoštění; měly uvedenou zásadu  dodržovat a postupovat plně v souladu se všemi souvisejícími usta- noveními této směrnice. Je třeba zdůraznit, že pro usnadnění procesu navracení je třeba dvoustranných dohod i dohod na úrovni Společen- ství se třetími zeměmi o zpětném přebírání osob. Před- pokladem pro zajištění udržitelného návratu je meziná- rodní spolupráce se zeměmi původu ve všech fázích procesu navracení. Uznává se, že členské státy mají právo navracet neopráv- něně pobývající státní příslušníky třetích zemí, pokud jsou zavedeny spravedlivé a účinné azylové systémy, jež plně respektují zásadu nenavracení. V souladu se směrnicí Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (?) by státní příslušník třetí země, který požádal o azyl v některém členském státě, neměl být považován za osobu neoprávněně pobývající na území daného člen- ského státu, dokud nenabude platnosti rozhodnutí o zamítnutí jeho žádosti nebo rozhodnutí o ukončení jeho oprávnění k pobytu jakožto žadatele o azyl. Neexistuje-l důvod domnívat se, že by účel řízení o navrácení mohl být zmařen, měl by být dobrovolný návrat upřednostněn před nuceným návratem a měla by se poskytnout Ilhůta k dobrovolnému opuštění území. Pokud to vyžadují zvláštní okolnosti jednotlivých případů, měla by být Ilhůta k dobrovolnému opuštění území prodloužena. Za účelem podpory dobrovolného návratu by členské státy měly rozšířit pomoc a poradenství při navracení a co nejúčinněji využívat příslušných : možností financování, které  poskytuje Evropský návratový fond. Mělo by se zavést společné minimum právní ochrany ve věci rozhodnutí týkajících se navrácení, aby se zajistila účinná ochrana zájmů dotčených osob. Osobám, které nemají dostatečné prostředky, by měla být zpřístupněna nezbytná právní pomoc. Členské státy by měly ve svých vnitrostátních právních předpisech stanovit, ve kterých případech se právní pomoc považuje za nezbytnou. (?) Úř. věst. L 326, 13.12.2005, s. 13.