15.9.2009 Úřední věstník Evropské unie L 243/1 (Akty přijaté na základě Smlouvy o ES a Smlouvy o Euratomu, jejichž uveřejnění je povinné) NAŘÍZENÍ NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (vízový kodex) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 odst. 2 písm. a) a b) bod ii) této smlouvy, s ohledem na návrh Komise, (4) v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (!), vzhledem k těmto důvodům: (1) : Podle článku 61 Smlouvy by mělo být vytvoření 6) prostoru, ve kterém se osoby mohou volně pohybovat, doplněno doprovodnými opatřeními, která se týkají kontrol na vnějších hranicích, azylu a přistěhovalectví. (2) : Podle čl. 62 odst. 2 Smlouvy opatření o překračování vnějších hranic členských států musí stanovit vízové předpisy pro předpokládané pobyty v trvání nejvýše tří měsíců, včetně postupů a podmínek pro udělování víz členskými státy. (3) : Pokud jde o vízovou politiku, vytvoření „společného souboru“ právních předpisů prostřednictvím konsolidace a rozvoje | acguis : (příslušná ustanovení | Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 (?) a Společné konzulární instrukce (?) je podle Haagského programu: posílení svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii (*) jedním z hlavních prvků (!) Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 2. dubna 2009 (dosud nezveřejněné v Uředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 25. června 2009. (?) Uř. věst. L 239, 22.9.2000, s. 19. (?) Uř. věst. C 326, 22.12.2005, s. 1. () Úř. věst. C 53, 3.3.2005, s. 1. „dalšího rozvoje společné vízové politiky jakožto součásti mnohovrstevného systému zaměřeného na usnadnění oprávněného cestování a na boj proti nedovolenému přistěhovalectví prostřednictvím další harmonizace vnit- rostátních právních předpisů a způsobů zpracování na místních konzulárních úřadech“. Členské státy by měly mít pro účely udělování víz své zastoupení či být zastoupeny ve všech třetích zemích, na jejichž státní příslušníky se vztahuje vízová povinnost. Členské státy, které v dané třetí zemi nebo v určité části dané třetí země nemají vlastní konzulát, by měly usilovat o uzavření ujednání o zastupování, aby žadatelé o vízum nebyli nuceni vynaložit pro dosažení konzulátu nepřiměřené úsilí. Za účelem boje proti nedovolenému přistěhovalectví je nezbytné stanovit pravidla pro průjezd přes mezinárodní tranzitní prostory letišť. Státní příslušníci třetích zemí uvedených na společném seznamu by proto měli mít povinnost být vybaveni letištním průjezdním vízem. V naléhavých případech hromadného přílivu nelegálních přistěhovalců by však měly mít členské státy možnost uložit takovou povinnost i státním příslušníkům třetích zemí, které nejsou uvedeny na společném seznamu. Jednotlivá rozhodnutí členských států by měla být každo- ročně přezkoumávána. Opatření při přijímání žadatelů by měla náležitě respek- tovat lidskou důstojnost. Vyřizování žádostí o víza by mělo být profesionální, důstojné a přiměřené sledovaným cílům. Členské státy by měly zajistit, aby kvalita služeb nabíze- ných veřejnosti byla na vysoké úrovni a byla v souladu se zásadami dobré správy. Měly by poskytnout přiměřený počet vyškolených pracovníků a dostatečné zdroje s cílem usnadnit v co největší možné míře vyřizování žádostí o vízum. Členské státy by měly zajistit, aby byl postup dle zásady jednoho správního místa (tzv. „one- stop“) uplatněn na všechny žadatele.