7.7.2005 Úřední věstník Evropské unie L 174/65 NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 1068/2005 ze dne 6. července 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 824/2000, kterým se stanoví postupy pro přejímání obilovin intervenčními agenturami a metody analýzy pro určování jakosti obilovin KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, které byly převzaty před uvedeným datem, zajistily při s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1784/2003 ze dne 29. září 2003 o společné organizaci trhu s obilovinami ('), a zejména na článek 6 uvedeného nařízení, vzhledem k těmto důvodům: (2) Nařízení (ES) č. 1784/2003 již nestanoví intervenční režim pro žito počínaje hospodářským rokem 2004/05. S ohledem na tuto novou situaci je proto třeba přizpů- sobit nařízení Komise (ES) č. 824/2000 (?). Pšenice obecná a pšenice tvrdá jsou obiloviny, pro které jsou stanovena kritéria minimální jakosti pro lidskou spotřebu a které musí splňovat hygienické normy podle nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách (?). Ostatní obiloviny jsou převážně určené jako krmivo pro hospodářská zvířata a musí být v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES ze dne 7. května 2002 o nežádoucích látkách v krmivech (*). Je třeba stanovit, že se tyto normy použijí při přejímání dotčených produktů, na něž se vztahuje stávající režim intervence. Některé z těchto norem se použijí od 1. července 2006 při prvním zpracování produktů. Aby se pro obiloviny, . věst. L 270, 21.10.2003, s. 78. () Úř () Úř. věst. L 100, 20.4.2000, s. 31. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 777/2004 (Úř. věst. L 123, 27.4.2004, s. 50). () ř . věst. L 37, 13.2.1993, s. 1. Nařízení ve znění nařízení Evrop- ského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31 () Úř .10.2003, s. 1). . věst. L 140, 30.5.2002, s. 10. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2005/8/ES (Úř. věst. L 27, 29.1.2005, s. 44). jejich uvádění na trh co nejlepší podmínky během jejich dodávek při výstupu z intervenčního režimu, je třeba již od hospodářského roku 2005/06 vyžadovat, aby produkty nabízené k intervenci splňovaly požadavky těchto norem. Možnosti rozvoje mykotoxinů jsou spojeny se zvláštními podmínkami, které jsou identifikovatelné převážně podle klimatických podmínek v období růstu, a zejména v době květu obilovin. Rizika spojená s překročením maximálních přípustných limitů kontaminujících látek jsou určena intervenčními agenturami na základě informací získaných od nabízejí- cích a na základě vlastních kritérií pro analýzu. Za účelem snížení finančních nákladů je proto odůvodněné požadovat analýzy v pravomoci intervenčních agentur před převzetím produktů, pouze na základě provedené analýzy rizika, kterou se zaručí jakost produktů v okamžiku jejich vstupu do intervenčního režimu. Články 2 a 5 nařízení Rady (EHS) č. 3492/90 ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení činitelů, které musí brát v úvahu záruční sekce Evropského zemědělského orien- tačního a záručního fondu v ročních účetních závěrkách pro financování intervenčních opatření ve formě veřej- ného skladování (*), stanoví pravidla pro odpovědnost. Uvedené články zejména stanoví, že členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění řádného uchovávání produktů, které jsou předmětem intervence Společenství, a že množství zhoršené jakosti v důsledku nevhodných skladovacích podmínek nebo z důvodů příliš dlouhého skladování se zaznamenávají do účetních záznamů jako ztráta z intervenčních zásob, ke dni, ke kterému bylo zhoršení jakosti zjištěno. Rovněž stanoví, že za produkt zhoršené jakosti se považuje produkt, který již nesplňuje požadavky na jakost platné v okamžiku nákupu. V důsledku toho může být z rozpočtu Společenství hrazeno pouze zhoršení jakosti spojené s těmito ustanoveními. Členský stát převezme odpovědnost za přijetí nepřiměřeného  rozhodnutí v okamžiku nákupu produktu, vzhledem k analýze rizika požadované podle těchto předpisů, pokud by se později prokázalo, že produkt neodpovídá minimálním normám. Takové rozhodnutí by totiž nezaručovalo : jakost produktu a v důsledku toho ani jeho dobré uchování. Podmínky, za nichž členský stát musí nést odpovědnost, je proto třeba upřesnit. () Úř. věst. L 337, 4.12.1990, s. 3.