29.11.2005 Úřední věstník Evropské unie L 312/67 ROZHODNUTÍ KOMISE ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (oznámeno pod číslem K(2005) 2673) (2005/842/ES) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 86 odst. 3 této smlouvy, vzhledem k těmto důvodům: Článek 16 Smlouvy požaduje, aniž jsou dotčeny články 73, 86 a 87, aby Společenství dbalo v rámci svých pravo- mocí o to, aby služby obecného hospodářského zájmu byly provozovány na základě zásad a podmínek, které jim umožní naplnění jeho úkolů. Aby bylo zajištěno provozování určitých služeb obecného hospodářského zájmu za podmínek umožňu- jících naplnění jejich úkolů, může se prokázat jako nezbytná finanční podpora státu určená k úhradě někte- rých nebo veškerých nákladů spojených s plněním závazků veřejné služby. V souladu s článkem 295 Smlouvy ve výkladu ustálené judikatury Soudního dvora a Soudu prvního stupně Evropských společenství není z pohledu právních předpisů Společenství podstatné, zda jsou tyto služby obecného hospodářského zájmu poskytovány veřejnými nebo soukromými podniky. Ustanovení čl. 86 odst. 2 Smlouvy v tomto ohledu stanoví, že podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsa- ženým ve Smlouvě, zejména pravidlům hospodářské soutěže. Ustanovení čl. 86 odst. 2 však stanoví výjimku z těchto pravidel obsažených ve Smlouvě, je-li splněna řada podmínek. Za prvé musí stát oficiálně pověřit podnik plněním určitého úkolu. Za druhé se musí pově- ření týkat služby obecného hospodářského zájmu. Za třetí musí být výjimka nezbytná pro splnění svěřeného úkolu a být přiměřená danému účelu (dále jen „poža- davek nezbytnosti“). Za čtvrté nesmí být rozvoj obchodu dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Spole- čenství. Ve svém rozsudku ve věci Altmark Trans GmbH a Regierungsprásidium Magdeburg v Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH (*) („Altmark“) Soudní dvůr rozhodl, že vyrovnávací platba za závazek veřejné služby není státní podporou ve smyslu článku 87 Smlouvy, pokud jsou splněna čtyři kritéria. Za prvé, podnik, který je příjemcem vyrovnávací platby, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny. Za druhé, ukazatele pro výpočet vyrovnávací platby musí být stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Za třetí, výše vyrovnávací platby je omezena rozsahem nezbytným k pokrytí veškerých nákladů vyna- ložených při plnění závazků veřejné služby nebo jejich části, přičemž je třeba zohlednit příslušné příjmy a přiměřený zisk. Za čtvrté, pokud nebyl podnik pově- řený plněním závazků veřejné služby v určitém případě vybrán prostřednictvím procesu zadávání veřejných zakázek, který by umožnil vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro Společenství, musí být výše vyrovnávací platby určena na základě analýzy nákladů, které by běžný, řádně řízený podnik disponující odpovídajícími dopravními prostředky vynaložil na plnění těchto závazků. Jsou-li tato čtyři kritéria splněna, nepředstavuje vyrovná- vací platba za závazek veřejné služby státní podporu, a nevztahují se na ni články 87 a 88 Smlouvy. Nedo- držují-li členské státy uvedená kritéria a jsou-li zároveň splněna kritéria obecné platnosti stanovená v čl. 87 odst. 1 Smlouvy, představuje vyrovnávací platba za závazek veřejné služby státní podporu, na níž se vztahují články 73, 86, 87 a 88 Smlouvy. Toto rozhodnutí se tudíž vztahuje pouze na vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby, pokud představuje státní podporu. (!) [2003] Sb. rozh. s. I-7747.