19/sv. 6 Úřední věstník Evropské unie 101 32003L0009 L 31/18 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÉ UNIE 6.2.2003 SMĚRNICE RADY 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 1 bod 1 písm. b) této smlouvy, s ohledem na návrh Komise (*), s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (?), s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (?), s ohledem na stanovisko Výboru regionů (*), vzhledem k těmto důvodům: (1) Společná azylová politika včetně společného evropského azylového systému je nedílnou součástí cíle Evropské unie spočívajícího v postupném vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva otevřeného těm, kteří donuceni okol- nostmi oprávněně hledají ochranu ve Společenství. Evropská rada se na zvláštním zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 dohodla, že bude pracovat na vytvoření společného evropského azylového systému, založeného na úplném uplatňování a začlenění Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. čer- vence 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967, a tedy na zásadě nenavracení. Podle závěrů z Tampere by měl společný evropský azylový systém v krátké době upravit společné minimální pod- mínky pro přijímání žadatelů o azyl. Stanovení minimálních norem pro přijímání žadatelů o azyl je dalším krokem k vytvoření evropské azylové poli- tiky. Tato směrnice je založena na úctě k základním lidským právům, a zejména na zásadách uznávaných Listinou zák- ladních práv Evropské unie. Jejím cílem je především zajis- tit plné respektování lidské důstojnosti a podpořit použí- vání článků 1 a 18 uvedené listiny. (!) Úř. věst. C 213 E, 31.7.2001, s. 286. () Stanovisko ze dne 25. dubna 2002 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). () Úř. věst. C 48, 21.2.2002, s. 63. ( Úř. věst. C 107, 3.5.2002, s. 85. (11) (12) (13) (16) Při zacházení s osobami, na které se vztahuje tato směr- nice, jsou členské státy vázány závazky vyplývajícími z mezinárodních norem o zákazu diskriminace, ke kterým přistoupily. Měly by být stanoveny takové minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl, které budou v zásadě postačovat k zajištění důstojné úrovně života a srovnatelných život- ních podmínek ve všech členských státech. Harmonizace podmínek pro přijímání žadatelů o azyl by měla napomoci omezení druhotného pohybu žadatelů o azyl způsobeného rozdílnostmi v podmínkách přijímání. Přijímání skupin se zvláštními potřebami by mělo být zvlášť upraveno tak, aby se řídilo těmito potřebami. Přijímání zadržených žadatelů by mělo být zvlášť upraveno tak, aby se řídilo potřebami, které mají žadatelé v této situaci. Za účelem splnění minimálních procesních záruk, tj. možnosti styku s organizacemi nebo skupinami osob poskytujících právní pomoc, by měly být poskytovány informace o těchto organizacích a skupinách osob. Stanovením důvodů pro omezení nebo odnětí dávek ply- noucích z podmínek přijetí žadatelů o azyl by měla být omezena možnost zneužívání přijímacího systému. Měla by být zajištěna účinnost vnitrostátních přijímacích systémů a spolupráce členských států v oblasti přijímání žadatelů o azyl. Je třeba povzbuzovat vhodnou spolupráci příslušných orgánů při přijímání žadatelů o azyl, a tím i harmonické vztahy mezi místními společenstvími a ubytovacími středisky. Z povahy minimálních norem přirozeně vyplývá, že člen- ské státy jsou oprávněny přijmout nebo zachovat výhod- nější ustanovení pro státní příslušníky třetích zemí a osoby bez státní příslušnosti žádající členský stát o mezinárodní ochranu. V tomto duchu jsou členské státy vyzývány, aby uplatňo- valy tuto směrnici i v souvislosti s postupy rozhodování o žádostech o jiné formy ochrany státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti, než jaké vyplý- vají z Ženevské úmluvy. Je třeba pravidelně vyhodnocovat provádění této směrnice.