20.2.2008 Úřední věstník Evropské unie L 44[11 SMĚRNICE SMĚRNICE RADY 2008/8/ES ze dne 12. února 2008, kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o místo poskytnutí služby RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise, s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (!), s  ohledem na' stanovisko | Evropského | hospodářského a sociálního výboru (?), vzhledem k těmto důvodům: (1) Dosažení | vnitřního trhu, globalizace, | deregulace a technologické změny dohromady způsobily značné změny v objemu obchodu se službami a v jeho struktuře. Neustále roste počet služeb, které je možné poskytnout na dálku. V reakci na to se již řadu let podnikají postupné kroky s cílem řešit danou situaci a mnoho služeb je ve skutečnosti v současné době zdaňováno podle zásady místa určení. (2) : Řádné fungování vnitřního trhu vyžaduje změnu směr- nice Rady 2006/[112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (?), pokud jde o místo poskytnutí služby, v souladu se stra- tegií Komise pro modernizaci a zjednodušení fungování společného systému DPH. (3) — Veškeré poskytnutí služeb by se v zásadě mělo zdaňovat v místě, kde dochází ke skutečné spotřebě. Pokud by v tomto smyslu mělo dojít ke změně obecného pravidla o  místě poskytnutí služby, by' byly  přesto z administrativních i politických důvodů nutné určité výjimky z tohoto obecného pravidla. () Úř. věst. C 104 E, 30.4.2004, s. 143 a stanovisko ze dne 16. května 2006 (dosud nezveřejněné v Uředním věstníku). (?) Uř. věst. C 117, 30.4.2004, s. 15 a Uř. věst. C 195, 18.8.2006, s. 54. (?) Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2007/75/ES (Uř. věst. L 346, 29.12.2007, s. 13). (4) V případě poskytnutí služby osobám povinným k dani by se obecné pravidlo o místě poskytnutí služby mělo vztahovat spíše k místu, kde je usazen příjemce služby, než k místu, kde je usazen poskytovatel služby. Pro účely stanovení pravidel týkajících se místa poskytnutí služby a za účelem snížení zatížení hospodářských subjektů na minimum by se osoba povinná k dani, která provádí i činnosti nepodléhající dani, měla považovat za osobu povinnou k dani ve vztahu ke všem službám, které jí byly poskytnuty. Podobně by se právnická osoba nepo- vinná k dani, která je identifikována pro účely DPH, měla považovat za osobu povinnou k dani. V souladu s obecnými pravidly by se tato ustanovení neměla týkat poskytnutí služby, která je osobě povinné k dani poskyt- nuta pro její vlastní osobní potřebu nebo pro potřebu jejích zaměstnanců. V případě poskytnutí služby osobě nepovinné k dani by se mělo nadále postupovat podle obecného pravidla, že místem poskytnutí služby je místo, kde má poskytovatel služby sídlo ekonomické činnosti. Za určitých okolností nejsou obecná pravidla o místě poskytnutí služby osobám povinným i nepovinným k dani použitelná a měly by se místo nich uplatnit vyme- zené výjimky. Ty by měly vycházet převážně ze stávají- cích kritérií a měly by odrážet zásadu zdanční v místě spotřeby, přičemž by neměly představovat nepřiměřené administrativní zatížení pro některé obchodníky. Je-li osobě povinné k dani poskytnuta služba osobou neusazenou ve stejném členském státě, měl by být v určitých případech povinný mechanismus přenesení daňové povinnosti, podle něhož by daná osoba povinná k dani měla za obdrženou službu sama vyměřit příslušnou částku DPH. V zájmu zjednodušení povinností hospodářských subjektů podnikajících v členských státech, v nichž nejsou usazeny, by měl být zaveden režim umožňující jim mít jediné místo elektronického kontaktu pro účely identifikace a podávání přiznání k DPH. Dokud nebude takový režim zaveden, mělo by se využívat režimu zave- deného pro zjednodušení plnění daňových povinností osob povinných k dani neusazených ve Společenství.