13/Sv. 50 Službeni list Europske unije 3 32002L0022 24.4.2002. SLUŽBENI LIST EUROPSKIH ZAJEDNICA L 108/51 DIREKTIVA 2002/22/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VI)EĆA od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) EUROPSKI PARLAMENT I VI]EĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 95., uzimajući u obzir prijedlog Komisije (!), uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbo- ra (“), uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (?), u skladu s postupkom predviđenim u članku 251. Ugovora (“), budući da: () Liberalizacija sektora telekomunikacija i porast tržišnog natjecanja i izbora komunikacijskih usluga idu ruku pod ruku s usporednom akcijom stvaranja usklađenog regu- latornog okvira koji osigurava pružanje univerzalne usluge. Koncept univerzalne usluge treba se razvijati s ciljem odražavanja tehnološkog napretka, razvoja tržišta i promjena u korisničkoj potražnji. Regulatorni okvir, uspostavljen 1998. godine s ciljem pune liberalizacije tržišta telekomunikacija u Zajednici, definirao je najmanji opseg obveza koje proizlaze iz univerzalne usluge te utvrdio pravila u vezi s njihovom cijenom i načinom financiranja. Prema članku 153. Ugovora, Zajednica treba doprinijeti zaštiti potrošača. Zajednica i njezine države članice preuzele su obveze u vezi s regulatornim okvirom telekomunikacijskih mreža i usluga u kontekstu Sporazuma o osnovnim telekomuni- kacijama Svjetske trgovinske organizacije (WTO). Svaka (') SL C 365 E, 19.12.2000., str. 238. te SL C 332 E, 27.11.2001., str. 292. () SL C 139, 11.5.2001., str. 15. () SL C 144, 16.5.2001., str. 60. (*) Mišljenje Europskoga parlamenta od 13. lipnja 2001. (još nije objav- ljeno u Službenom listu), Zajedničko stajalište Vijeća od 17. rujna 2001. (SL C 337, 30.11.2001., str. 55.) i Odluka Europskog parla- menta od 12. prosinca 2001. (još nije objavljena u Službenom listu). Odluka Vijeća od 14. veljače 2002. članica WTO-a ima pravo definirati vrstu obveze iz univerzalne usluge koju želi zadržati. Takve obveze same po sebi neće se smatrati protivnima tržišnom natje- canju, pod uvjetom da se provode na način koji je tran- sparentan, nediskriminirajući i neutralan u smislu trži- šnog natjecanja te da ne predstavljaju preveliko optere- ćenje od onog nužnog za vrstu univerzalne usluge koju je definirala država članica. Osiguravanje — univerzalne  usluge  (drugim  riječima, pružanje definiranog najmanjeg skupa usluga svim kraj- njim korisnicima po pristupačnoj cijeni) može uključivati pružanje određenih usluga nekim krajnjim korisnicima po cijenama koje odstupaju od onih koje su posljedica uobičajenih uvjeta na tržištu. Međutim, nadoknade troškova poduzećima koja su određena za pružanje tih usluga u takvim okolnostima ne mora imati za posljedicu bilo kakvo narušavanje tržišnog natjecanja, pod uvjetom da se odabranim poduzećima nadoknadi specifičan neto trošak te pod uvjetom da se opterećenje neto troška nadoknadi na način koji je neutralan u smislu tržišnog natjecanja. Neke obveze na otvorenom tržištu trebaju se primjenji- vati na sva poduzeća koja pružaju javno dostupne tele- fonske usluge na nepokretnoj lokaciji, dok se druge trebaju primjenjivati samo na poduzeća koja uživaju znatniju tržišnu snagu ili koja su određena kao davatelji univerzalne usluge. U regulatorne svrhe, priključna točka mreže predstavlja granicu između regulatornog okvira za elektroničke komunikacijske mreže i usluge te regulacije telekomuni- kacijske terminalne opreme. Određivanje lokacije za priključne točke mreže odgovornost je državnih regula- tornih tijela, na temelju prijedloga relevantnih poduzeća, tamo gdje je to potrebno. Države članice trebaju nastaviti osiguravati dostupnost usluga navedenih u poglavlju II., uz propisanu kakvoću, svim krajnjim korisnicima na svom državnom području, neovisno o njihovoj zemljopisnoj lokaciji te po pristu- pačnoj cijeni, s obzirom na specifične uvjete na nacio- nalnoj razini. Države članice mogu, u kontekstu obveza pružanja univerzalne usluge te s obzirom na uvjete na nacionalnoj razini, poduzeti posebne mjere za potrošače u ruralnim odnosno zemljopisno izoliranim područjima kako bi im se osigurao pristup uslugama navedenima u